Справа № 646/11211/25 
№ провадження 2/646/304/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2026 року       м.Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі: головуючого - судді Демченко І.М., за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 29 718, 00 грн, з яких: 13 000, 00 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 10 868, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5 850 , 00 грн .- сума заборгованості за пенею/неустойкою. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 12.05.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 8995128, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13 000,00 грн. на строк 351 день зі сплатою процентів у розмірі 0,95 % в день (базова процентна ставка/фіксована). 
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 554228, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - apbutenko@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. 
Кредитодавець ідентифікував відповідача за посередництвом системи Bank ID НБУ.
Кредитодавець на виконання умов Договору № 8995128 від 12.05.2025 , виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 13 000,00 за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. 
Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №d6bcbc85-fb450а61-7639-4036-12d-ff00а53f9463 від 12.05.2025 перерахування коштів в розмірі 13 000,00 грн. на банківський картковий рахунок, що зазначив Відповідач № НОМЕР_1 .
Згідно листа №16/10/25-16070 від 16.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкцій №d6bcbc85-fb450а61-7639-4036-12d-ff00а53f9463 від 12.05.2025 перераховано кошти на виконання умов договору № 8995128 від 12.05.2025. 
Згідно довідки № КД-000060105 від 13.10.2025 ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 р., укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступних платіжних операцій, зокрема 12.05.2025, сума 13 000,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу d6bcbc85-fb36-4d94-91e7-9bf30d4b70be та 20.06.2021 року, сума 1 500,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , номер платежу №d6bcbc85-fb450а61-7639-4036-12d-ff00а53f9463. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.
Враховуючи викладені вище умови Договору кредиту № 8995128 від 12.05.2025, та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 6 227, 00 грн., заборгованість останнього за договором позики складає 29 718, 00 грн., зокрема: 13 000, 00 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 10 868, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5 850 , 00 грн .- сума заборгованості за пенею/неустойкою. Отже, Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором кредиту № 8995128 від 12.05.2025 на підставі договору факторингу.
16.10.2025 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 43311346) уклали Договір факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту № 8995128 від 12.05.2025.
Відповідно до Реєстру прав вимог № 16/10/25-01 від 16.10.2025 до договору факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 29 718, 00 грн., зокрема: 13 000, 00 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 10 868, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5 850 , 00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Ухвалою суду від 15.11.2025 справу прийнято до провадження суддею Основ`янського районного суду міста Харкова Демченко І.М., провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суду від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" витребувано інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ; та інформацію про рух коштів (виписку) по цьому банківському рахунку за період з 15.02.2025 по 15.05.2025.
 
27.01.2026 до суду надійшла інформація АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" про те, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_3 та зарахування 12.05.2025 переказу у сумі 13 000,00 грн. 
 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що визнає позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту; позовні вимоги в частині стягнення завищених відсотків, неустойки та витрат на правничу допомогу не визнає. Просить суд розстрочити виконання рішення суду строком на 3-6 місяців, оскільки він здійснює волонтерську діяльність, допомагає братам, які беруть безпосередню участь у бойових діях, у зв`язку з чим сплата кредитної заборгованості єдиним платежем є неможливою.
Позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 23 686, 00 грн., яка складається із 13 000, 00 грн. - тіла кредиту та 10 868, 00 грн. - сума нарахованих відсотків. 
Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.
Встановлено, що 12.05.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , укладено Договір кредитної лінії № 8995128, за умовами якого кредитодавець надав відповідачеві грошові кошти у кредит у розмірі 13 000, 00 грн. строком на 351 день зі сплатою процентів у розмірі 0,95 % в день.
Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів визнається відповідачем та не оспорюється. 
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Пунктом 2.9 кредитного договору визначено, що в дату повернення кредиту позичальник має повернути кредитодавцю останній мінімальній обов`язковий платіж, в який входить сума отриманого кредиту, вказана в п. 2.2.2 договору та фактично нараховані проценти. У випадку користування позичальником кредитом впродовж усього строку кредитування, визначеного в п.2.2.2 договору без допущення порушення умов договору, сума сплати позичальником в дату повернення кредиту становить 58 591 грн. 
Пунктом 2.2.8 визначено, що датою повернення кредиту є 27.04.2026.
Визначаючись щодо стягнення вказаної суми заборгованості суд враховує, що за умовами вказаного договору строк користування кредитом становить 351 день, тобто строк кредитування закінчується 27.04.2026.
Позивач направив до суду позовну заяву, яка була зареєстрована судом 03.11.2025, тобто на момент пред`явлення позову строк кредитування не закінчився.
При цьому за умовами договору кредитної лінії (надійний) позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту в дату повернення кредиту.
Так сторони обумовити, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2. договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок) виходячи із строку фактичного користування кредитом (його залишком), за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором та підлягають сплаті періодично кожні 30 календарних днів з дати надання кредиту у складі першого обов`язкового платежу та мінімальних обов`язкових платежів відповідно до п.п. 2.2.4. п. 2.2. та п.п. 2.2.5. п. 2.2. договору (п. 6.1 договору).
Згідно з п.п. 2.2.4 п. 2.2 кредитного договору, період сплати мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати позичальником процентів за користування кредитом та становить 27 календарних днів, що означає, що всі проценти за користування кредитом нараховані за 30 календарних днів користування підлягають сплаті в останній з 27 днів користування. Кількість обов`язкових платежів становить 12.
Пунктом 1.18 кредитного договору визначено, що мінімальний обов`язковий платіж - це грошові кошти, які включають в себе фактично нараховані проценти за користування кредитом, що сплачуються позичальником регулярно по закінченню періоду сплати мінімального обов`язкового платежу. Мінімальний обов`язковий платіж, який сплачується позичальником в дату повернення кредиту, окрім нарахованих процентів включає в себе суму кредиту.
Таким чином, відповідач отримав 12.05.2025 кредит в сумі 13 000 грн. та зобов`язався упродовж 350 днів здійснювати 12 разів мінімальний обов`язковий платіж з інтервалом 27 днів, який включає у себе всі проценти нараховані за користування кредитом за кожні 27 днів. Саму ж суму кредиту повернути разом з нарахованими процентами як мінімальний обов`язків платіж в дату повернення кредиту.
У той же час, умовами договору у п. 6.13 визначено, що у разі прострочення позичальником сплати першого обов`язкового платежу/мінімального обов`язкового платежу (що включають в себе нараховану комісію за надання кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або сплати суми кредиту) на шістдесят другий календарний день, кредитодавець має право вимагати повного погашення кредиту, навіть якщо термін його виплати ще не настав. В такому разі позичальник зобов`язаний здійснити дострокове повне погашення заборгованості.
Відповідно до п. 6.13.1 договору, вимога надсилається у повідомленні на електронну пошту позичальника, зазначену в договорі та/або шляхом направлення вимоги в особистий кабінет позичальника. Повідомлення вважається отриманим позичальником з моменту отримання кредитодавцем електронного підтвердження про таке направлення. Після отримання вимоги позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за договором протягом тридцяти календарних днів з дня отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом тридцяти календарних днів позичальник усуне порушення умов договору та здійснить погашення простроченої заборгованості, вимога кредитодавця втрачає чинність. У разі невиконання умов, зазначених у вимозі або не здійснення погашення простроченої заборгованості - вимога залишається чинною, а позичальник зобов`язаний повернути заборгованість в повному обсязі.
Слід також зазначити, що Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 20 - 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №638/13683/15-ц, ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Положення ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, втратили чинність, проте аналогічним чином обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів справи слідує, що відповідачу за вказаним договором було надано кредит на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Враховуючи, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наданням кредиту на споживчі потреби, то спірні правовідносини, що стосуються дострокового повернення кредиту, врегульовані положеннями ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Тобто, якщо кредитор за вищевказаними наслідками бажає дострокового повернення всього кредиту, то повинен направити вимогу клієнту та повідомити його, що у випадку не погашення прострочки протягом 30 днів (60 днів за іпотекою) настане момент сплати всієї суми виданих коштів. Протягом вказаного строку позичальник може погасити вказану суму, що призведе до втрати чинності вимоги кредитора та, як наслідок, до повернення у графік платежів.
За умовами договору, як вказувалося, така вимога направляється на електронну адресу позичальника зазначену в договорі та/або шляхом направлення вимоги в особистий кабінет позичальника (п.6.13 договору).
Проте на виконання вищевказаних вимог, позивачем не надано жодного доказу, а звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за спірним договором не замінює визначений вказаним Законом порядок.
З огляду на викладене відсутні підстави для достроково стягнення коштів за договором, укладеним сторонами в справі.
Разом з тим, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання (неналежним чином сплачував щомісячні проценти), суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення простроченої заборгованості, строк погашення яких настав.
З урахуванням викладеного та зважаючи, що позивачем не було дотримано порядку дострокового повернення кредиту, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками станом на 16.10.2025 у розмірі, що дорівнює різниці між нарахованою за цей період сумою відсотків у розмірі 14 202, 50 грн. та сумою, яка внесена відповідачем на погашення заборгованості у розмірі 6 227, 00 грн. та у межах суми відступлення права вимоги за договором факторингу № 16/10/2025 від 16 жовтня 2025 року за спірним кредитним договором, тобто 7 975, 50 грн.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтями 11,12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими.
Водночас, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).
Суд зважає, що при укладенні кредитного договору відповідач був повідомлений про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші істотні умови договору, і добровільно уклав цей договір та користувався отриманими коштами.
До звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання недійсним договору чи його окремих положень, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору. Кредитор повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а також надав йому інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Не звертався позичальник і з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були би йому незрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.
Зважаючи, що відповідач не заявляв вимог про визнання недійсним кредитного договору, його доводи, які зводяться до обґрунтування несправедливості умов кредитного договору, є безпідставними та відхиляються судом.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений судом, яка і підлягає стягненню з відповідача.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає про таке.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України ).
Надаючи оцінку наданим доказам та враховуючи заперечення відповідача, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором кредитної лінії, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а формування позиції та підготовка матеріалів не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, результат розгляду справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.
 
Керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 514, 516, 524, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 629, 631, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України, суд
 
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Садова, будинок 31/33, заборгованість за договором кредитної лінії (надійний) № 8995128 від 12.05.2025 у розмірі 7 975, 50 грн (сім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень 50 копійок) прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, а також 809,45 грн судового збору та 2 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його повного тексту.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст складено 20.02.2025.

Головуючий І.М.Демченко