ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 квітня 2026 року 	Справа № 280/1251/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , в надсиланні трудової книжки на підставі її особистої заяви від 09.01.2026 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направити поштою трудову книжку належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , на підставі її особистої заяви від 09.01.2026.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що працювала на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 16 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Зазначає, що відповідно до її заяви та наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.09.2023 року № 1228-о її звільнено 02 жовтня 2023 року з посади за власним бажанням згідно із частиною 1 статті 86 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу». Покликається на те, що звернулась до відповідача по справі з заявою-згодою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м. Запоріжжя за місцем знаходження відділу кадрів роботодавця, у заяві вона надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Вказує, що заява була підписана електронним підписом та направлена на офіційну пошту відповідача. Зазначає, що відповідач на заяву позивачки надав відповідь від 10 лютого 2026 року у якій відмовив у задоволенні означеної заяви щодо отримання трудової книжки поштою, вказавши що підстав для пересилання трудової книжки не вбачає. Вважає, що відповідач грубо порушує її право на отримання оригіналу трудової книжки поштою та не має жодних підстав утримувати трудову книжку у себе. Просить задовольнити позов.
Відповідач позовні вимоги не визнав, у письмовому відзиві від 19.03.2026 вх.№14731 посилається на те, що отримати згоду працівника на пересилання трудової книжки можливо альтернативними способами, обраними за згодою між роботодавцем та працівником, а переслати трудову книжку можна лише поштою, оскільки це передбачено нормою законодавства. Зазначає, що право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її отримати, якщо роботодавець створив всі умови для її видачі. Вказує, що не реалізація працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення, відсутність доказів вини роботодавця у невиконанні обов`язку по видачі трудової книжки працівнику унеможливлює покладення на останнього відповідальності. Просить відмовити у позові. 
У відповіді на відзив вх. № 14731 від 19.03.2026 представник позивача вказує, що у своїй заяві позивачка вказала поштову адресу за якою вона зможе отримати належний їй документ, окрім того, надала згоду про надсилання належної трудової книжки поштою. Натомість відповідач безпідставно відмовив їй у задоволенні заяви, вказавши що не вбачає підстав для цього, тим самим не виконавши правомірні вимоги позивачки, діючі всупереч вимогам трудового законодавства зокрема Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Вважає, що заперечення відповідача, викладені у відзиві, цього не спростовують. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1251/26.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 16 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 
Відповідно до заяви та наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.09.2023 року № 1228-о позивачку звільнено 02 жовтня 2023 року з посади за власним бажанням згідно із частиною 1 статті 86 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу». 
09 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача по справі з заявою-згодою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні, у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м. Запоріжжя за місцем знаходження відділу кадрів роботодавця, у заяві вона надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Заява була підписана електронним підписом та направлена на офіційну пошту відповідача. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відповідь № 0800-0801-8/11658 від 10.02.2026 року, у якій вказало, що за останньою наявною інформацією в Головному управлінні позивач знаходиться на тимчасово окупованій території України (Запорізька область, смт. Приазовське) та не має можливості особисто отримати оригінал трудової книжки за вказаною адресою: АДРЕСА_1 . Для підтвердження місця перебування управління радило надати будь-які підтверджуючі документи, в тому числі довідку внутрішньо переміщеної особи, для подальшого пересилання оригіналу трудової книжки.
Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернувся до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 “Про трудові книжки працівників” (далі – Постанова № 301), а саме, пунктом 3 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільнені працівника трудова книжка видається йому під розпис в журналі обліку.
Згідно пункту 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. 
У відповідності до пункту 5 Постанови № 301 Міністерству праці, Міністерству юстиції, Міністерству соціального захисту населення разом із заінтересованими міністерствами та іншими підвідомчими Кабінетові Міністрів України органами державної виконавчої влади за участю профспілкових об`єднань постановлено у тримісячній термін розробити і затвердити Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. 
Таким чином, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що положення Інструкції №58 суперечать положенням Постанови № 301, оскільки таку Інструкцію прийнято саме на виконання положень Постанови № 301.
Поряд з цим, пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.
Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 вищевказаної Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Сторонами не заперечується, що вони перебували у трудових відносинах як робітник та роботодавець, а трудова книжка позивача після звільнення залишилась у відповідача.
09.01.2026 позивачем засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису направлено заяву, в якій вона просила відповідача направити оригінал трудової книжки на наступну адресу: АДРЕСА_1 .
Проте, у листі-відповіді відповідач вказав, що позивачці слід надати для підтвердження її місця перебування будь-які підтверджуючі документи, в тому числі довідку внутрішньо переміщеної особи, для подальшого пересилання їй оригіналу трудової книжки.
Суд наголошує, що вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначають, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 
Водночас, чинне законодавство, що регулює порядок видачі трудових книжок працівникам після звільнення, не покладає обов`язку на роботодавця пересвідчуватись у достовірності вказаної адреси відправлення, а робітник, який має намір отримати трудову книжку за допомогою засобів поштового зв`язку, не зобов`язаний підтверджувати будь-якими доказами своє місцезнаходження. Єдиною умовою для отримання робітником своєї трудової книжки після звільнення засобами поштового зв`язку є письмова згода із зазначенням адреси направлення.
Сукупність встановлених судом обставин дають підстави зробити висновок, що відповідач у порушення чинних вимог законодавства не здійснив направлення позивачу засобами поштового зв`язку на зазначену адресу оригіналу трудової книжки, що зумовлює суд зобов`язати відповідача здійснити направлення позивачу засобами поштового зв`язку трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 09.01.2026.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1064,96 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в надісланні трудової книжки, на підставі її особистої заяви від 09.01.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, пр -т Соборний,158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) направити засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 09.01.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, пр -т Соборний,158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 23 квітня 2026 року.

Суддя Л.Я. Максименко