Справа № 522/12449/25
Провадження № 2/522/3641/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Бойко К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,-
ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, у якій позивач просить визнати дійсним договір № 11050 купівлі-продажу нерухомого майна від 09.11.1995, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що 09.11.1995 було укладено договір № 11050 купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі та зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю, реєстраційний № 11050 від 09.11.1995, згідно якого ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1 . Сторони виконали усі умови договору, спорів між сторонами з приводу укладення його правочину між сторонами не виникало. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті залишилось спадкове майно – квартира АДРЕСА_1 . Листом № 116/02-14 від 25.04.2025 нотаріус роз`яснила позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину не можливо та рекомендувала звернутись до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк десять днів з дня отриманні ухвали про залишення позову без руху для усунення недоліків.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 30.09.2025.
У підготовче засідання 30.09.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 30.09.2025 до суду від представника позивача – адвоката Байрачної А.К. надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладене на 04.12.2025.
У підготовче засідання 04.12.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 04.12.2025 до суду від представника позивача – адвоката Байрачної А.К. надійшла заява, в якій заявниця просить провести підготовче засідання у її відсутності, не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяви, клопотання або відзиву на позовну заяву не подавали.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2025 закрите підготовче провадження у цивільній справі, справа призначена до судового розгляду по суті на 03.02.2026.
У судове засідання 03.02.026 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 03.02.2026 до суду від представника позивача – адвоката Байрачної А.К. надійшла заява, в якій заявниця просить провести судове засідання за її відсутності. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяви, клопотання або відзиву на позовну заяву не подавали.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідачів про судове засідання, однак відповідачі до суду не з`являлись, про причини неявки суду не повідомляли, не подали відзив, враховуючи, що розгляд справи відкладався неодноразово, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
03.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16.02.2026.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У відповідності до вимог ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3-4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст.78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу Української РСР, чинного станом на момент укладення договору купівлі-продажу сторонами (надалі ЦК Української РСР), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду(ч. 1-2 ст. 42 ЦК Української РСР).
Неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників (ч. 1 ст. 13 ЦК Української РСР).
Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.
Згідно з ч. 1-2 ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК Української РСР).
Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу».
Згідно з ч.1ст.1Закону України «Про товарну біржу», в редакції чинній станом на момент укладення договору купівлі-продажу сторонам (надалі Закон № 1956-XII) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 1956-ХІІ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.
Суд встановив, що 09.11.1995 ОСОБА_7 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_8 , ОСОБА_7 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , які є членами біржі зі статусом «Н» (продавці), та ОСОБА_10 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_11 , який є членом біржі зі статусом «Н» (покупець) уклали договір № 11050 купівлі-продажу нерухомого майна від 09.11.1995, відповідно до умов якого ОСОБА_7 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_12 , ОСОБА_7 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_9 , які діють від себе особисто та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , продали, а ОСОБА_10 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_11 купив квартиру, загальною площею 100,80 кв.м., яка складається з трьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_2 .
В пункті 3 договору зазначено, що квартири належить продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкомом Одеської міськради № 13-294 від 05.05.1993, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під № кн.17 пр. реєстр 239 стр. 85 від 08.09.1993.
У пункті 5 договору зазначено, що квартира продана за 1521677,00 крб., які отримані продавцями до підписання цього договору, і належить новому власнику ОСОБА_10 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_14 .
Договір у відповідності до вимог, встановлених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 11050 від 09.11.1995 (п. 11 договору).
Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 18.07.2025 № 57521/04-04 станом на 31.12.2012 згідно із записом у реєстровій книзі, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване за фізичною особою: « ОСОБА_15 » (ПІБ вказане рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі) на підставі договору № 11050 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі від 09.11.1995, реєстраційний запис зроблено 16.11.1995 за реєстровим номером 239 у реєстровій книзі 125пр на сторінці 186.
Суду надані докази фактичного виконання договору купівлі-продажу сторонами: довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ; договору про користування електричною енергією від 29.02.2008; додаткової угоди договору користування електричною енергією від 29.02.2008; акта про пломбування від 29.09.2008; квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00050855706 від 25.04.2025.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_16 , є ОСОБА_10 (рос. мовою - мовою документу) ОСОБА_11 (батько); ОСОБА_10 (рос.мовою – мовою документу) ОСОБА_17 (мати). У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені відомості про батька – ОСОБА_6 .
У відповідності до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №80954855 від 25.04.2025 після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа № 9/2025.
25.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євої Людмили Геннадіївни із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 . 
Листом вих. № 116/02-14 від 25.04.2025 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Прокоф`єва Людмила Геннадіївна повідомила ОСОБА_1 про неможливість прийняття у якості правовстановлюючого документу зареєстрованого на біржі договору купівлі-продажу № 11050 від 09.11.1995, якщо його стороною була неповнолітня особа або дії вчинялись через представника. Рекомендовано звернутись до суду.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 виклала висновок про те, що «вимоги щодо змісту та форми правочинів визначаються законодавством, чинним на момент їх вчинення. Це саме положення стосується також підстав визнання правочинів недійсними. При розгляді справи про визнання правочину недійсним він оцінюється на предмет відповідності до вимог законодавства, чинного під час його укладення. Отже, на правочини вчинені до моменту набуття чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, тобто до 01 січня 2004 року, поширюється законодавство, чинне на момент їх укладення, зокрема Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року в справі № 478/708/19 (провадження № 61-2680св20), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 205/1783/20 (провадження № 61-480св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2023 року в справі № 203/4638/20 (провадження № 61-4402ск23)); (…) на рівні ЦК Української РСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК Української РСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі».
При вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони фактично виконали договір, покупці передали кошти в оплату вартості нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на майно було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, сторони договору мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири.
Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 244, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - задовольнити.
Визнати дійсним договір № 11050 купівлі-продажу нерухомого майна від 09.11.1995, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 100,8 кв. м., житловою площею 57,4 кв.м., укладений між ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , як продавцями, та ОСОБА_21 , як покупцем, зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер № 11050 від 09.11.1995.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Юлія ЧОРНУХА