ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 р. 	Справа № 520/25313/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., повний текст складено 14.01.26 по справі № 520/25313/25
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області 
до  Ізюмського комунального підприємства теплових мереж   
про стягнення коштів з розрахункових рахунків та за рахунок готівки
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення коштів з розрахункових рахунків та за рахунок готівки, в якому просить суд стягнути кошти з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж код ЄДРПОУ 32284148 з усіх відкритих розрахункових рахунків та за рахунок готівки, у розмірі 370050,39 гривень в рахунок погашення податкового боргу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Харківській області задоволено. Стягнуто з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж податковий борг в сумі 370050,39 грн. за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків на користь Державного бюджету України.
Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує , що положеннями пунктів 95.1 - 95.3 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу. Так, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги. Як на підставу стягнення податкового боргу Позивач посилається на наявність наступних податкових повідомлень-рішень: - № 0210790408 вiд 14 липня 2023 року на суму 5 100 грн. 00 коп.; - № 0/27036/0408 вiд 15 травня 2024 на суму 3 190 грн 82 коп.; - № 0/10073/0408 від 27 лютого 2024 на суму 52 017 грн. 75 коп.; - N 0/38574/0408 від 04 грудня 2023 на суму 309 741 грн. 82 коп. При цьому , позивач надає до суду вимоги які нібито були надіслані на адресу Відповідача більше 20 років назад, а тому не мають жодного відношення до податкового боргу, що виник в 2023-2024 роках. Також, доказів надсилання вимог на адресу відповідача до суду не надано.
Головне управління ДПС у Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та помилковими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказує , що на податковий борг підприємства за період 2023-2025 роки не повинна була надсилатися нова податкова вимога, оскільки податковий борг виник у 2004 році, не переривався, а Підприємству надсилалися податкові вимоги № 1/27 від 16.01.2004 та № 2/28 від 21.02.2004. Факт винесення, вручення податкових вимог та їх дійсність підтверджено постановою Верховного суду України від 28.08.2018 по справі № 820/4771/17. На даний час податковий борг Відповідача, який є предметом стягнення у справі №520/25313/25 не погашений та рахується як податковий борг. Отже, оскаржуване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 по справі № 520/25313/25 винесено правомірно та не підлягає скасуванню. Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Ізюмського комунального підприємства теплових мереж у повному обсязі та залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі № 520/25313/22 без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи , що за Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж (код ЄДРПОУ 32284148) рахується податкова заборгованість у сумі 370 050,39 гривень, який виник у результаті несплати узгоджених грошових зобов`язань по податку на додану вартість, наступному податку, нарахований згідно:
- податкового повiдомлення-рiшення № 0210790408 вiд 14.07.2023, термін сплати 04.08.2023 (нараховано – 5 100,00 грн., сплачено – 0,00 грн., сума до стягнення – 5 100,00 грн);
- податкового повiдомлення-рiшення № 0/27036/0408 вiд 15.05.2024, термін сплати 05.06.2024 (нараховано – 3 190,82 грн., сплачено – 0,00 грн., сума до стягнення – 3 190,82 грн);
- податкового повідомлення-рішення № 0/10073/0408 від 27.02.2024, термін сплати-28.08.2024 (нараховано- 52 017,75 грн., сплачено— 0,00 грн., сума до стягнення - 52 017,75 грн.);
- податкового повідомлення-рішення № 0/38574/0408 від 04.12.2023, термін сплати-21.07.2025 (нараховано- 309 741,82 грн., сплачено— 0,00 грн., сума до стягнення - 309 741,82 грн.).
Податкові повідомлення-рішення N 0/10073/0408 від 27.02.2024 та № 0/38574/0408 від 04.12.2023 оскаржувались в судовому порядку.
Так, щодо податкового повідомлення-рішення № 0/10073/0408 від 27.02.2024
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі № 520/7480/24 позов платника залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 апеляційна скарга платника без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі № 520/7480/24 – залишено без змін.
Рішення набрало законної сили.
Щодо податкового повідомлення-рішення N 0/38574/0408 від 04.12.2023.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 у №520/36317/23 в задоволенні адміністративного позову платника справі відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 апеляційна скарга платника без задоволення. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 у справі № 520/36317/23 – залишено без змін.
Рішення набрало законної сили.
В зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені строки, сформовано та направлено податкову вимогу від 16.01.2004 № 1/27 та від 21.02.2004 № 2/28, в яких повідомлено про суму узгодженого податкового боргу. Дані вимоги направлені поштою та вручені 20.01.2004 та 12.03.2004 року.
Наявність суми податкового боргу підтверджується даними інтегрованих карток платника податків.
Задовольняючи позовну вимогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий борг є узгодженим, у добровільному порядку відповідачем не сплачений, тому підлягає стягненню за рішенням суду.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 22 серпня 2018 р. по справі 820/1878/16, у разі коли предмет позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у такій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав з якими законодавець пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За змістом підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
За приписами абзаців 1 – 3 пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Як встановлено вище , що податковий борг у розмірі 370 050,39 гривень, за стягненням якого звернувся податковий орган, виник на підставі податкових повідомлень-рішень № 0210790408 вiд 14.07.2023, термін сплати 04.08.2023 (нараховано – 5 100,00 грн., сплачено – 0,00 грн., сума до стягнення – 5 100,00 грн); № 0/27036/0408 вiд 15.05.2024, термін сплати 05.06.2024 (нараховано – 3 190,82 грн., сплачено – 0,00 грн., сума до стягнення – 3 190,82 грн); № 0/10073/0408 від 27.02.2024, термін сплати-28.08.2024 (нараховано- 52 017,75 грн., сплачено— 0,00 грн., сума до стягнення - 52 017,75 грн.); № 0/38574/0408 від 04.12.2023, термін сплати-21.07.2025 (нараховано- 309 741,82 грн., сплачено— 0,00 грн., сума до стягнення - 309 741,82 грн.).
Податкові повідомлення-рішення № 0/10073/0408 від 27.02.2024 та № 0/38574/0408 від 04.12.2023 оскаржені підприємством в судовому порядку та рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі № 520/7480/24 та від 06.05.2025 у №520/36317/23, які набрали законної сили , позови платника залишено без задоволення.
Відповідачем у відповідності до статті 56 Податкового кодексу України не порушена процедура оскарження податкового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № 0210790408 вiд 14.07.2023 та № 0/27036/0408 вiд 15.05.2024, що не спростовується відповідачем.
Тобто , грошове зобов`язання визначене податковими повідомленнями-рішеннями № 0210790408 вiд 14.07.2023, термін сплати 04.08.2023 (нараховано – 5 100,00 грн., сплачено – 0,00 грн., сума до стягнення – 5 100,00 грн); № 0/27036/0408 вiд 15.05.2024, термін сплати 05.06.2024 (нараховано – 3 190,82 грн., сплачено – 0,00 грн., сума до стягнення – 3 190,82 грн); № 0/10073/0408 від 27.02.2024, термін сплати-28.08.2024 (нараховано- 52 017,75 грн., сплачено— 0,00 грн., сума до стягнення - 52 017,75 грн.); № 0/38574/0408 від 04.12.2023, термін сплати-21.07.2025 (нараховано- 309 741,82 грн., сплачено— 0,00 грн., сума до стягнення - 309 741,82 грн.) є узгодним.
Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж визначені такими податковими повідомленнями-рішеннями податкові зобов`язання не сплатив, а тому такі зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Наявність суми податкового боргу підтверджується даними інтегрованих карток платника податків.
Апеляційна скарга не містить жодних доводів незгоди з вищенаведеним.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Єдиним доводом апеляційної скарги є те , що податкові вимоги № 1/27 від 16.01.2004р. та № 2/28 від 21.02.2004р , які нібито були надіслані на адресу відповідача більше 20 років назад, не мають жодного відношення до податкового боргу, що виник в 2023-2024 роках. Також, доказів надсилання таких вимог на адресу відповідача до суду не надано.
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Абзацом 1 пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Пунктом 59.5 статті 59 ПК України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Таким чином, якщо розмір податкового боргу збільшився після надсилання податкової вимоги, то податковий орган не повинен надсилати нову податкову вимогу незалежно від того, з якого саме податку збільшився податковий борг - із того, що зазначений у податковій вимозі, чи з іншого. При цьому, заявник (позивач) не повинен подавати до суду доказів, що підтверджують надсилання повторних податкових вимог у разі, якщо податковий борг збільшився після надсилання податкової вимоги.
Згідно з приписами ПК України платнику податків надсилається лише одна податкова вимога замість двох, визначених попередньо Законом №2181-ІІІ, однак як ПК України, так і Законом №2181-ІІІ передбачено, що в разі збільшення суми податкового боргу після направлення (вручення) податкової вимоги, нова податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) .
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі №820/4771/17).
Так , постановою Верховного Суду від 28.08.2018 у справі №820/4771/17 за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення № 1 від 02.10.2017 про стягнення коштів платника податків у банках у рахунок погашення податкового боргу підтверджені ті обставини, що на адресу Ізюмського комунального підприємства теплових у минулому на виконання вимог Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» надсилались податкова вимога № 1/27 від 16.01.2004 та податкова вимога № 2/28 від 21.02.2004, котрі не втратили юридичної дії через безперервність існування податкового боргу.
Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, якою передбачено підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто , факт винесення та направлення податкових вимог № 1/27 від 16.01.2004 та № 2/28 від 21.02.2004 на адресу Ізюмського комунального підприємства теплових підтверджено постановою Верховного суду України від 28.08.2018 по справі № 820/4771/17. 
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.
З огляду на чинні податкові вимоги № 1/27 від 16.01.2004 та № 2/28 від 21.02.2004, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податковий борг позивача не переривався.
До того ж, сторонами не надано доказів оскарження чи відкликання вказаних вимог.
В даному випадку, податковим органом до стягнення заявлено податковий борг, який виник в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань визначених податковими повідомленнями-рішеннями № 0210790408 вiд 14.07.2023, № 0/27036/0408 вiд 15.05.2024, № 0/10073/0408 від 27.02.2024, № 0/38574/0408 від 04.12.2023.
Дані податкові зобов`язання є узгодженими, строк сплати за ними настав та такі набули статусу податкового боргу.
Відповідачем не надано доказів скасування податкових повідомлень-рішень або сплати заявленого до стягнення податкового боргу на суму 370050,39 грн.
Аналогічний паровий висновок викладено в постанові Верховного суду від 09 січня 2024 року у справі справа № 160/9696/22.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що існує податкова заборгованість, яка є узгодженою та підлягає стягненню за рішенням суду, відтак позовні вимоги про стягнення податкового боргу підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору. 
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 по справі № 520/25313/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко