ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/2592/25 пров. № А/857/28974/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя(і) у І інстанції Калинич Я.М., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ужгород, 
дата складення повного тексту рішення 09 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 04.08.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24.02.2022 року по 04.08.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 04.08.2022 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 04.08.2022 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у 2022 році.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у 2022 році з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 у справі №260/2592/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 24.02.2022 року по 04.08.2022 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік ОСОБА_1 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 24.02.2022 року по 04.08.2022 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Військовою частиною НОМЕР_1 , яка у своїй скарзі просила таке скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення від 09.06.2025 Закарпатським окружним адміністративним судом порушено норми процесуального права, оскільки розгляд справи № 260/2592/25 проведено з порушенням правил територіальної підсудності. Звертає увагу, що про непідсудність спору Закарпатському окружному адміністративному суді Військовою частиною НОМЕР_1 було заявлено у відзиві, проте суд першої інстанції не звернув увагу на вказане. Закарпатський окружний адміністративний суд не може вважатися “судом, встановленим законом”, адже при здійсненні розгляду цієї справи були грубо порушені норми процесуального права, які регламентують визначення територіальної підсудності спору.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За загальним визначенням підсудність адміністративних спорів (справ) є правовим інститутом, що містить адміністративно-процесуальні норми, які розмежовують компетенцію щодо розгляду і вирішення адміністративних справ між окремими інституціями судової системи і між адміністративними судами одного інституційного рівня. Визначення компетентного суду для розгляду адміністративної справи провадиться, серед іншого, залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу, територіальних меж юрисдикції певного суду, функцій при розгляді справи, які виконує певний суд судової системи.
Правила підсудності у своїй сукупності певним чином встановлюють алгоритм обрання компетентного адміністративного суду для розгляду і вирішення конкретної справи. Правильне визначення компетентного суду для розгляду і вирішення адміністративної справи має значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення в адміністративній справі.
Процесуальний закон встановлює три різновиди підсудності адміністративних справ: предметну або родову; територіальну або просторову, інстанційну або функціональну.
Як предмет підсудностi розумiють сукупність правил, що визначають, чи розмежовують компетенції судів із розгляду адміністративних справ по першій інстанції залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу. Територіальна підсудність – це також сукупність правил, що визначають розмежування компетенції адміністративних судів одного рівня щодо розгляду адміністративних справ по першій інстанції залежно від території, на яку поширюється їх діяльність.
Як встановлено частинами першою та другою статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.
Із доводів апеляційної скарги слідує, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є або АДРЕСА_1 , або АДРЕСА_2 ; місцем знаходження Військової частини НОМЕР_1 є АДРЕСА_2 .
Відповідно до Додатку № 1 до Указу Президента України “Про утворення місцевих адміністративних судів, затвердження їх мережі” № 1417/2004 від 16.11.2004, на територію Тернопільської області поширюються повноваження Тернопільського окружного адміністративного суду.
Сам позивач у поданій позовній заяві вказує на те, що цей спір підлягає розгляду Тернопільським окружним адміністративним судом.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач у відзиві на позовну заяву наголошував суду першої інстанції на тому, що вказана справа не підсудна Закарпатському окружному адміністративному суду.
Водночас порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд до належного суду.
Вказане кореспондує положенням статті 318 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
Зазначене свідчить про те, що аргументи апеляційної скарги про порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) розгляду цього спору знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, і ці порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення слід скасувати та справу направити на новий розгляд за встановленою законом підсудністю до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 318, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року скасувати, а справу № 260/2592/25 направити на новий судовий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар