ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2026 р. Справа№ 904/4196/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Руденко М.А. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;
за участю представників сторін:
від позивача: Богуславець С.С.;
від відповідача: Кулик С.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія"
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 (повний текст складено 14.11.2025)
у справі №904/4196/25 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Емпоріа"
до Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія"
про стягнення пені, 3% річних та інфляційних у розмірі 1 761 937 грн 16 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕМПОРІА" (надалі також - "Позивач") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ОБ`ЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" (надалі також - "Відповідач") про стягнення пені, 3% річних та інфляційних у розмірі 1 761 937 грн. 16 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором постачання природного газу №685-2 від 09.12.2024 року. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2025 року матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Емпоріа" до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про стягнення 1 761 937,16 грн. передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду міста Києва

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №904/4196/25 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Емпоріа" пеню у розмірі 697 055 грн 74 коп., 3% річних у розмірі 36 477 грн 25 коп., інфляційні у розмірі 128 272 грн 21 коп. та судовий збір у розмірі 10 341 грн 66 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що на підставі Договору відступлення права вимоги позивач набув право вимоги до відповідача, зокрема, щодо можливості нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Суд здійснив власний розрахунок 3 % річних, інфляційних втрат та пені і не знайшов підстав для їх зменшення за клопотанням відповідача.
Також судом першої інстанції були відхилені доводи відповідача, що умовами Договору про постачання природного газу передбачена відповідальність у вигляді пені лише за порушення остаточного розрахунку, оскільки п.6.2.1 Договору визначено відповідальність у разі порушення Споживачем строку остаточного розрахунку, передбаченого розділом 4 Договору, тобто без конкретизації конкретного пункту. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №904/4196/25 в частині стягнення пені та ухвалити в цій частині нове в частині стягнення з Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія" пені в сумі 184 547, 89 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- позивачем був укладений типовий договір купівлі продажу, із врахуванням особливостей переуступки права грошової вимоги на конкретизовану суму - 2 465 592,20 грн.;
- судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги докази надані відповідачем, зокрема в частині зменшення обсягу газу;
- звертаючись до суду за стягненням заборгованості за договором, позивач сам підтвердив фактичну поставку меншого обсягу природнього газу, стягуючи вартість поставленого газу в розмірі 2 465 592,20 грн. і це підтверджено рішенням від 20.03.2025 року по справі № 904/460/25.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №904/4196/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 15.12.2025 залишено без руху апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №904/4196/25 та надано строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 12 547,00 грн.
Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 17.02.2026.
Ухвалою суду від 16.02.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Емпоріа" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дегс Холдинг" (постачальник) та Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Вільногірський гірничометалургійний комбінат" (споживач) було укладено Договір про постачання природного газу №685-2, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачу з 01.12.2024 по 31.12.2024 (включно) природний газ (надалі газ) обсягом 500 тис. куб. м.
Відповідно пункту 3.1. Договору ціна газу за 1000 куб. м. становить 19.001,00 грн. з ПДВ.
Пунктом 4.2 Договору оплата газу здійснюється наступним чином: 
-35% від вартості природного газу за поточний розрахунковий період, згідно з обсягом, визначеним умовами п. 1.2 Договору до 5 числа звітного місяця;
-35% від вартості природного газу за поточний розрахунковий період, згідно з обсягом, визначеним умовами п. 1.2 Договору до 15 числа звітного місяця;
-30% від вартості природного газу за поточний розрахунковий період, згідно з обсягом, визначеним умовами п. 1.2 Договору до 25 числа звітного місяця.
Відповідно пункту 4.2.4. Договору остаточний розрахунок до 15 числа місяця наступного за звітним (місяця поставки) згідно з актом приймання передачі газу.
Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строку остаточного розрахунку, передбаченого розділом 4 Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. 
Згідно з Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2024 №00000000843 постачальник передав, а споживач прийняв газ обсягом 129,75843 тис. куб. м. на загальну суму 2 465 592,20 грн з ПДВ.
21.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дегс Холдинг" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Емпоріа" (Новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги №21/01-1, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває право вимоги, що належить Первісному кредитору за договором №685-2 від 09.12.2024 постачання природного газу (надалі за текстом - Основний договір), укладеного між Первісним кредитором та АТ "Об?єднана гірничо-хімічна компанія" від імені якого виступає філія "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" (надалі - Боржник). За цим Договором Новий кредитор повністю одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за Основним договором. 
Розмір права грошової вимоги за Основним договором, що передається Новому кредитору, на дату укладання цього Договору становить 2 465 592,2 (два мільйони чотириста шістдесят п?ять тисяч п?ятсот дев?яносто дві грн.) 20 коп. (п.1.2 Договору)
Згідно з п.1.3 Договору в силу цього Договору Новий кредитор займає місце Первісного кредитора по всім грошовим вимогам до Боржника та його правонаступників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника.
Відповідно до п.1.2 Договору право грошової вимоги за Основним договором від Первісного кредитора до Нового кредитора переходить у момент укладення цього Договору.
Первісний кредитор зобов?язується передати Новому кредитору документи, що підтверджують дійсність права вимоги, яке відступає Кредитор, впродовж 3 робочих днів після підписання Договору. (п.2.2 Договору)
Згідно з п.3.2.2 Договору Первісний кредитор має право вимагати від Нового кредитора перерахування коштів, передбачених п.4.1 даного Договору.
У п.4.1 Договору визначено, що за відступлення та передачу Новому кредитору прав грошової вимоги Первісного кредитора до боржників за Основним договором, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору 2 465 592,2 (два мільйони чотириста шістдесят п?ять тисяч п?я дев?яносто дві грн.) 20 коп.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2025 року по справі №904/460/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМПОРІА" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМПОРІА" 2 465 592,20 грн основної заборгованості, 29.587,11 грн судового збору. 
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у визначений умовами договору строк. Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 581 113 грн. 41 коп., 3% річних у розмірі 42 750 грн. 59 коп., інфляційні у розмірі 138 073 грн. 16 коп.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
Як вже було зазначено вище, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2025 року по справі №904/460/25 стягнуто з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМПОРІА" 2 465 592,20 грн основної заборгованості, 29 587,11 грн судового збору.
В рішенні суду в справі № 904/460/25 встановлено наступні обставини:
- у грудні 2024 року ТОВ «ДЕГС ХОЛДИНГ» (постачальник) поставив споживачу (відповідачу) газ у обсязі 129,75804 тис. куб. м., тому останній виконав умови договору у повному обсязі;
- на підставі укладеного договору відступлення права вимоги від 21.01.2025 № 21/01-1 ТОВ «ДЕГС ХОЛДИНГ» передав, а ТОВ «ЕМПОРІА» набув права вимоги до відповідача за договором постачання природного газу від 09.12.2024 № 685-2, укладеного між відповідачем та ТОВ «ДЕГС ХОЛДИНГ» на суму 2 465 592,20 грн.
- відповідач не виконав умов договору та не сплатив позивачу борг у сумі 2 465 592,20 грн.
Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, вказаним вище судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого відповідачу товару.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Як вбачається із позовної заяви, позивач просив стягнути 184 547,89 грн пені, нарахованої згідно п. 6.2.1. договору, а також 484 858,79 грн пені за невиконання пункту 4.2.1. договору, 489 206,09 грн пені за невиконання п. 4.2.2. договору, 422 500,64 грн пені за невиконання пункту 4.2.3. договору.
Пунктом 4.2 Договору оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України шляхом перерахування на банківський рахунок в такому порядку: 
-35% від вартості природного газу за поточний розрахунковий період, згідно з обсягом, визначеним умовами п. 1.2 Договору до 5 числа звітного місяця (п. 4.2.1. договору);
-35% від вартості природного газу за поточний розрахунковий період, згідно з обсягом, визначеним умовами п. 1.2 Договору до 15 числа звітного місяця (п. 4.2.2. договору);
-30% від вартості природного газу за поточний розрахунковий період, згідно з обсягом, визначеним умовами п. 1.2 Договору до 25 числа звітного місяця (п. 4.2.3. договору).
Відповідно пункту 4.2.4. Договору остаточний розрахунок до 15 числа місяця наступного за звітним (місяця поставки) згідно з актом приймання передачі газу.
Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строку остаточного розрахунку, передбаченого розділом 4 Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Тобто, п. 6.2.1 договору передбачає відповідальність саме за порушення відповідачем строку остаточного розрахунку оплати поставленого газу, який врегульований п. 4.2.4 договору.
А тому висновки суду першої інстанції, що п. 6.2.1 договору передбачає відповідальність відповідача за порушення всіх строків розрахунків, визначених розділом 4 Договору, є помилковими.
Крім того, відхиляючи доводи відповідача в частині зменшення обсягів закупівлі природного газу з посиланням на наявний у матеріалах справи лист лист №223/4120 від 16.12.2024, суд першої інстанції не врахував приписи пункту 5.4.8. договору, відповідно до яких споживач має право зменшувати обсяги закупівлі природного газу згідно з Договором в односторонньому порядку без укладання додаткової угоди шляхом направлення Споживачем Постачальнику відповідного письмового повідомлення, в результаті чого сума цього Договору Відповідним чином зменшується.
В матеріалах справи міститься лист від 16.12.2024 вих. № 223/4120 щодо зменшення об`єму постачання природного газу з 500 тис.куб. до 150 тис. куб. метрів. 
Так, у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2025 у справі № 904/460/25 встановлено, що у грудні 2024 року ТОВ «ДЕГС ХОЛДИНГ» (постачальник) поставив споживачу газ у обсязі 129,75804 тис. куб. м., тобто останній виконав умови договору у повному обсязі.
У відповіді на відзив позивач підтвердив, що відповідачем фактично було спожито 129,75804 тис. куб. метрів (згідно Акту № 000 000 00843).
А тому, згідно п. 4.2.4 договору відповідач повинен був остаточно розрахуватись за отриманий газ на суму 2 465 592,20 грн до 15.01.2025 (включно), у зв`язку із чим саме на вказану заборгованості підлягає нарахуванню пеня з огляду на приписи п. 6.2.1. договору.
Більше того, позивач у заявленому позові здійснює нарахування пені у сумі 184 547,89 грн на підставі п. 6.2.1. договору за період з 16.01.2025 по 14.07.2025 саме за порушення відповідачем остаточного розрахунку за поставлений газ у розмірі 2 465 592,20 грн., строк якого встановлений в п. 4.2.4. договору, а не за порушення відповідачем строків оплати, встановлених п. 4.2.1.-4.2.3 договору.
При розрахунку решти сум пені за невиконання строків оплати, встановлених п. 4.2.1.-4.2.3 договору, позивач посилається на загальні підстави законодавства України, зокрема на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Згідно зі статтею 14 ГПК України ("Диспозитивність господарського судочинства") суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.
При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Імперативною нормою частини 2 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
А тому, у даному випадку суд першої інстанції порушив норми ч. 2 ст. 237 ГПК України, а саме безпідставно вийшов за межі позовних вимог, застосувавши приписи п. 6.2.1. договору до здійснених позивачем нарахувань 484 858,79 грн пені за невиконання пункту 4.2.1. договору, 489 206,09 грн пені за невиконання п. 4.2.2. договору, 422 500,64 грн пені за невиконання пункту 4.2.3. договору, які не були підставою позову у даній справі.
Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені згідно п. 6.2.1. договору за період з 16.01.2025 по 14.07.2025 на заборгованість з остаточного розрахунку прийнятого згідно акту приймання-передачі газу на суму 2 465 592,20 грн, вказує, що його обґрунтованим розміром є 184 547,89 грн.
Нараховуючи пеню на суму 484 858,79 грн за невиконання пункту 4.2.1. договору, пеню у сумі 489 206,09 грн за невиконання п. 4.2.2. договору, пеню у сумі 422 500,64 грн за невиконання пункту 4.2.3. договору позивач посилається, зокрема, на приписи ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як підставу для нарахування відповідних сум.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір (подібний висновок міститься у пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 та постанови Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Отже, за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 910/21298/21.
Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказав, що згідно приписів законодавства неустойка встановлюється договором або законом. Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 зазначила про те, що за змістом статей 549, 550, 551 Цивільного кодексу України розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. 
Відповідно до статті 1 та статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", на яку посилається позивач в якості підстави для нарахування пені за порушення відповідачем зобов`язань, встановлених п.п. 4.2.1.-4.2.3., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, розмір якої обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Проте статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", на які посилається позивач, не встановлено умов щодо розміру та бази нарахування пені.
Більше того, стаття 1 даного Закону прямо передбачає, що платники сплачують пеню у розмірі, яка встановлюється за згодою сторін.
Тобто, вказаний Закон не може вважатись таким, що встановлює обов`язок та умови сплати відповідачем пені за прострочення виконання ним зобов`язання.
Колегія суддів також враховує, що положення укладеного між сторонами договору також не містять умов щодо розміру та бази нарахування пені за прострочення відповідачем строку оплати, який встановлений у п.п. 4.2.1. - 4.2.3. договору, про що вже було зазначено вище.
А тому, враховуючи відсутність прямої норми закону та договору про розмір пені та конкретної ставки пені за порушення відповідачем строку сплати платежів, встановлений у п.п. 4.2.1. - 4.2.3. договору, колегія суддів дійшла до висновку, що у даному випадку не має підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені за невиконання такого грошового зобов`язання.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.10.2025 у справі № 922/658/22.
Таким чином, колегія суддів відмовляє у задоволенні позову щодо нарахованої пені на суму 484 858,79 грн за невиконання пункту 4.2.1. договору, пені у сумі 489 206,09 грн за невиконання п. 4.2.2. договору та пені у сумі 422 500,64 грн за невиконання пункту 4.2.3. договору.
Також позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 16.01.2025 по 14.07.2025 у розмірі 42 750 грн. 59 коп. та інфляційні у розмірі 138 073 грн. 16 коп. 
Суд першої інстанції, здійснивши власні розрахунки, дійшов до висновку про обґрунтованість даних вимог у розмірі 3% річних у сумі 36 477 грн 25 коп. та інфляційних втрат у сумі 128 272 грн 21 коп.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції у даній частині не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, з огляду на наведені вище висновки, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 904/4196/25 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в частині нарахованої пені.
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, а за подання апеляційної скарги - на позивача.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 904/4196/25 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 904/4196/25 змінити в частині нарахованої пені, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "ОБ`ЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" (03035, місто Київ, вул.Монастирського Дениса, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 36716128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМПОРІА" (18036, Черкаська обл., місто Черкаси, вул.Сагайдачного гетьмана, будинок 12/7, ідентифікаційний код юридичної особи 45468967) пеню у розмірі 184 547 грн 89 коп., 3% річних у розмірі 36 477 грн. 25 коп., інфляційні у розмірі 128 272 грн. 21 коп. та судовий збір у розмірі 4 191 грн. 57 коп. 
В решті позовних вимог відмовити».
3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 904/4196/25 залишити без змін.
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 904/4196/25.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМПОРІА" (18036, Черкаська обл., місто Черкаси, вул.Сагайдачного гетьмана, будинок 12/7, ідентифікаційний код юридичної особи 45468967) на користь Акціонерного товариства "ОБ`ЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" (03035, місто Київ, вул.Монастирського Дениса, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 36716128) 9 225,14 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
7. Матеріали справи № 904/4196/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 23.02.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко