Справа №463/1974/26
Провадження №2/463/1334/26
ЗАОЧНЕ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Львів

Личаківський районний суд м.Львова в складі: 

головуючого-судді -Яворського С.Й.,
з участю секретаря судового засідання -Станько Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :
позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5128730 від 22.11.2024 року у розмірі 35 497,88 гривень.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.11.2024 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5128730 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаним у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора (далі - ІТС) і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що перебуває за адресою https://credit7.ua/, ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 22.11.2024 року направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір №5128730 у вигляді розміщення в особистому кабінеті Позичальника на сайті повного тексту кредитного договору. ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» направило 22.11.2024 року ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему на номер телефону НОМЕР_1 (що було зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор 71974, котрий в свою чергу Боржником було 22.11.2024 року введено/відправлено Первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №5128730 , на умовах визначених офертою. Таким чином, 22.11.2024 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №5128730 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до якого ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало позичальнику грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1 % на день. ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_2 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. 29.09.2025 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТзОВ «CВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-38/25, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відтак, за даним кредитним договором відповідач станом на момент подання позовної заяви до суду має заборгованість 35 497,88 гривень, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 9 999,93 гривень; заборгованість по відсотках - 20 497,95 гривень; пеня, штраф - 5 000,00 гривень. Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення вказаної заборгованості. ОСОБА_1 здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за договором, шляхом здійснення платежів зазначених у рахунках заборгованості , останній платіж було здійснено 08.03.2025 року, однак в повній мірі заборгованість за кредитним договором повернута не була внаслідок чого позивач вимушений був звернувся до суду з даним позовом, згідно якого просить стягнути заборгованість у примусовому порядку у загальному розмірі 35 497,88 гривень.
Позовна заява поступила до суду 04.03.2026 року.
Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06.03.2026 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Разом з тим, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив, заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подала.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 
Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 01.04.2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 22.11.2024 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5128730 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору, ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1 % на день (а.с.9-20).
ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_2 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. 
ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» перерахувало відповідачу кошти в сумі 10 000,0 гривень згідно договору №5128730 від 22.11.2024 року, що підтверджується квитанцією №1-3009 від 30.09.2025 року про успішність транзакції в системі iPay.ua -573982551 та зарахування коштів на рахунок відповідача (а.с.48).
29.09.2025 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТзОВ «CВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-38/25, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором (а.с.49-56).
Відповідно до Договору факторингу, права вимоги вважаються такими, що перейшли від ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТзОВ «СВЕА ФІНАНС», в день підписання відповідного Реєстру боржників, за умови виконання ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» зобов`язань щодо сплати ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» суму фінансування.
Відповідно до витягу з Реєстрів Боржників до договору факторингу №01.02-38/25 від 29.09.2025 року, ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №5128730 від 22.11.2024 року в сумі 35 497,88 гривень.
Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідач здійснювала часткові (-у) оплати (-у) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №5128730 від 22.11.2024 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, (останній платіж було здійснено 08.03.2025 у сумі 1 599,85 гривень). Сплачуючи кредит, відповідач, додатково до зазначеного вище, вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.
Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 року по справі №127/23910/14-ц., а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу».
Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач станом на момент подання позову до суду заборгувала перед позивачем борг за кредитним договором №5128730 від 22.11.2024 року в загальній сумі 35 497,88 гривень, з яких: 9999,93 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 20 497,95 гривень - заборгованість за відсотками та 5 000,0 гривень - пеня, штраф (а.с.42-47).
З метою стягнення цих коштів в примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Таким чином, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 2-127/11 (постанова від 01.02.2018 року) за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Докази, на підставі яких до позивача перейшло право вимоги не оспорюються і з огляду на презумпцію правомірності правочинів, на підставі яких до позивача перейшло право вимоги до відповідача, він вправі пред`являти відповідну вимогу про стягнення коштів.
У справі яка розглядається кредитний договір №5218730 від 22.11.2024 року, укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора 71974, про що зазначено в договорі, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Водночас, всупереч зазначеним нормам, відповідач не надала жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення кредитного договору №5218730 від 22.11.2024 року в електронному виді та накладення на нього будь якого іншого підпису.
Крім того, за змістом частини першої статті 1047, частини першої статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, відповідно частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Тобто, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є підтвердженням отримання грошових коштів і саме на позичальника закон покладає обов`язок доказування протилежного.
Проте, як і в попередньому випадку відповідач не надала жодного підтвердження факту неотримання грошових коштів за кредитним договором №5128730 від 22.11.2024 року.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню. 
З відповідача на користь позивача необхідно стягнути: заборгованість за кредитним договором №5128730 від 22.11.2024 року в розмірі 30 497,88 гривень, яка складається з 9999,93 гривень заборгованості за основною сумою боргу та 20 497,95 гривень заборгованості за відсотками.
Разом з тим, щодо позовних вимог у частині суми заборгованості за пенею, штрафом у розмірі 5 000,0 гривень суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Оскільки, як установлено судом, пеня, штраф за кредитним договором нарахована під час дії воєнного стану, тому відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача.
Отже вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені,штрафу за кредитними договорами є безпідставними.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 758/5318/23 провадження № 61-15103св24, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.
Враховуючи зазначене вище, позовні вимоги ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» у частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за пенею, штрафом задоволенню не підлягають.
Таким чином розмір заборгованості за договором кредитним договором №5128730 від 22.11.2024 року становить 30 497,88 гривень, внаслідок чого до примусового стягнення підлягає виключно ця сума.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно пункту 3 частини другої цієї статті у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальна ціна позову становила 35 497,88 гривень. Суд задовольнив позовні вимоги на суму 30 497,88 гривень.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2662,4 гривень, що стверджується відповідною платіжною інструкцією №186 від 27.02.2026 року (а.с.8). Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 287,39 гривень.
Керуючись ст.ст.10, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №5128730 від 22.11.2024 року у розмірі 30 497,88 гривень (тридцять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень 88 копійок).
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 287,39 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул.Іллінська,8, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя С.Й. Яворський