Справа № 544/2855/25
пров. № 2/544/279/2026
Номер рядка звіту 38

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючої судді Малицької О. Л.
секретаря судового засідання Ралець О. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пирятин цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В: 
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 в сумі 35 200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.04.2025 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №01.04.2025-100001268, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, а відповідач зобов`язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк, на який надавався кредит становив 182 дні з дати його надання. Процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 20% від суми кредиту та дорівнює 2 000,00 грн. Неустойка дорівнює 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного
окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідач 01.04.2025 електронним цифровим підписом у формі одноразового ідентифікатора підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтвердив укладення кредитного договору та отримав на свій рахунок кошти у розмірі 10 000,00 грн, а отже ОСОБА_1 акцептував умови договору. Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору №01.04.2025-100001268 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. 
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. 
В свою чергу відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, комісію та проценти за користування коштами не сплатив. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальниці за договором №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року відповідно до довідки - розрахунку заборгованості становить 35 200,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 10 000,00 грн; заборгованість по процентах – 18 200,00 грн; заборгованості по комісії за надання – 2 000,00 грн; заборгованості по неустойці – 5 000,00 грн. 
З врахуванням вищенаведеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 35 200,00 грн, судові витрати, які поніс позивач у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи, які складаються із судового збору в сумі 2 422,40 грн за подання даного позову. 
Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пузіна Д. М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами оспорюваного кредитного договору, в тому числі що укладався кредитний договір у вказаний день, та був підписаний електронним підписом відповідача, а також позичальник не був належним чином ідентифікований через систему BankID.Окрім цього, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що кредитні кошти були перераховані на картковий рахунок  ОСОБА_1 . Окрім цього, представник вказав, що нарахована неустойка не підлягає стягненню, тому з урахуванням викладеного, просив суд в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» відмовити. 
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позовної заяви. Кредитний договір №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообігу», a також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 01 квітня 2025 року, що наявна в матеріалах справи, що є первинним платіжним документом, а від так належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Ідентифікацію відповідача було проведено через систему BankID. Окрім цього, комісія за видачу кредиту та неустойка були нараховані правомірно. 
Позовна заява містить клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи без їх участі із врахуванням наданого відзиву на позовну заяву. 
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: 
Судом встановлено, що 01.04.2025 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №01.04.2025-100001268, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, а відповідач зобов`язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк, на який надавався кредит становив 182 дні з дати його надання. Процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 20% від суми кредиту та дорівнює 2 000,00 грн. Неустойка дорівнює 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано кредитний договір №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року, що складається з Паспорта споживчого кредиту, Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), Заявки кредитного договору №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року, Інформаційного повідомлення позичальника. Документи підписані відповідачем ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами.
Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору №01.04.2025-100001268 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку, про що в матеріалах справи мається відповідно довідка, що в свою чергу спростовує доводи представника відповідача про відсутність належної ідентифікації позичальника. 
Відповідно до ч. 4ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
За частинами 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Копія електронного доказу, а саме Кредитного договору №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року, що надійшов за ухвалою суду та був приєднаний до матеріалів електронної справи в КП «Д-3», була досліджена судом за допомогою підсистеми «Електронний суд» та судом встановлено наявність проставленого електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, а також наявність проставленого електронного цифрового підпису уповноваженого представника первісного кредитора ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" - Почтовика Руслана Вікторовича (позначка часу 12:45:02 01.04.2025), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Водночас, всупереч зазначеним нормам, відповідачем та його представником не надано жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення відповідачем вказаного договору позики в електронному вигляді та накладення на нього будь якого іншого підпису (одноразового ідентифікатора) ніж зазначеного у таких договорах, внаслідок чого відповідні аргументи представника відповідача суд відхиляє. 
Щодо доводів представника відповідача про відсутність доказів, що підтверджували б надання ОСОБА_1 кредитних коштів у відповідності з укладеним договором, суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19); від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21); від 26.05.2021 у справі №204/2972/20 (провадження №61-168св21); від 13.10.2021 у справі №209/3046/20 (провадження №61-9207св21); від 01.12.2021 у справі №752/14554/15-ц (провадження №61-14046св21), від 01.06.2022 у справі №175/35/16-ц (провадження №61-648св21).
Суд звертає увагу на те, що саме такою випискою, наданою на запит суду АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 09.02.2026, по особовому рахунку ОСОБА_1 , підтверджено реальне виконання вищевказаного договору, а саме зарахування 01 квітня 2025 року коштів в сумі 10 000,00 грн. Тож, твердження представника відповідача про те, що відсутні докази на підтвердження надання кредитних коштів первісним кредитором – безпідставні. 
В матеріалах справи, наявна Довідка – розрахунок заборгованості за кредитом, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість в загальній сумі 35 200,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 10 000,00 грн; заборгованість по процентах – 18 200,00 грн; заборгованості по комісії за надання – 2 000,00 грн; заборгованості по неустойці – 5 000,00 грн. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем та його представником не надано, тому Довідка - розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. 
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами Кредитного договору №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року, зобов`язань, повернення сум позики матеріали справи не містять. 
Однак, що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 5 000,00 грн неустойки, суд зазначає наступне.
Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Даний стан неодноразово продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення неустойки стягненню не підлягають. 
Враховуючи вищезазначені обставини, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 30 200,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 10 000,00 грн; заборгованість по процентах – 18 200,00 грн; заборгованості по комісії за надання – 2 000,00 грн. 
В іншій частині позову належить відмовити у зв`язку з безпідставністю.
Інші аргументи представника відповідача суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.
Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).
Щодо судових витрат на оплату судового збору, суд зазначає, що позивач надав суду докази сплати ним судового збору в сумі 2 422,40 грн (платіжна інструкція № СЦ00052729 від 12.11.2025 року). Оскільки позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2 078,30 грн з розрахунку: 30 200,00 грн х 2 422,40 грн / 35 200,00 грн = 2 078,30 грн. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 128, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за Кредитним договором №01.04.2025-100001268 від 01.04.2025 року, яка становить 30200 (тридцять тисяч двісті) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833) 2 078,30 грн судового збору. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місце знаходження: 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя О.Л.Малицька