КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 760/34354/19
номер провадження 22-ц/824/1451/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача Рожко С.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни 
на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року /суддя Аксьонова Н.М./
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Балашов О.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 48539,26 доларів США, що за курсом 24,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 листопада 2019 року складає 1199405,11 грн станом на 06 листопада 2019 року за кредитним договором №K2U0AN04180136 від 19 жовтня 2007 року, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №K2U0AN04180136 від 19 жовтня 2007 року в розмірі 9862 долара США 37 центів. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору по 1799 гривень 11 копійок з кожного. /а.с. 212-218/
Представник позивача Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення в частині відмови в стягненні пені та комісії, ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції, зокрема, вказувала, що суд першої інстанції, необґрунтовано дійшов висновку що з наданого розрахунку заборгованості неможливо встановити розмір процентної ставки для нарахування пені та комісії, а в позовній заяві відсутні посилання на конкретні пункти договору та нормативно-правові акти. Зазначала, що розрахунок заборгованості чітко відповідає умовам кредитного договору №K2U0AN04180136 від 19 жовтня 2007 року. Комісія нарахована як винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% щомісяця від суми виданого кредиту, як передбачено п.7.1 договору, а пеня - у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні, відповідно до п.7.4 договору. Вказані умови були погоджені сторонами при укладенні договору, і позивач надав повний розрахунок заборгованості станом на 06 листопада 2019 року, де комісія становить 562,98 доларів США, а пеня - 38113,91 доларів США, що є наслідком систематичного порушення позичальником строків погашення, починаючи з 11.06.2010 року. Вказувала, що суд першої інстанції обмежився формальною відсутністю обґрунтування, що призвело до безпідставного звільнення відповідачів від частини договірних обов`язків, порушуючи принципи належного виконання зобов`язань. Апелянт також посилалась на ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору; ст. 610 ЦК України про порушення як невиконання або неналежне виконання; ст.ст. 611, 549 ЦК України про наслідки порушення, включаючи сплату неустойки (пені); ст.ст. 1048, 1054 ЦК України щодо права кредитора на одержання процентів та комісії як винагороди за кредит; ст.ст. 553-555 ЦК України щодо солідарної відповідальності поручителя в повному обсязі, включаючи пеню та комісію. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення в частині задоволення позову відносно нього та ухвалити нове про відмову в позові в цій частині, застосувати наслідки спливу позовної давності.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що він був позбавлений можливості участі в розгляді справи через неналежне повідомлення про дату, час і місце судового засідання - повістка повернута за закінченням терміну зберігання через неправильний індекс; позивач пропустив строк позовної давності, як загальний трирічний, так і спеціальний за договором поруки - 5 років з 17.10.2014 р., що сплив 17.10.2019 р., тоді як позов подано у грудні 2019 р.; банк в односторонньому порядку збільшив фіксовану процентну ставку з 12,96% річних до 15,00% річних з 01.11.2008 р., що суперечить ст. 1056-1 ЦК України; розрахунок процентів не відповідає умовам договору, оскільки здійснювалось нарахування окремо на залишок і прострочену заборгованість. Посилався на ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України щодо позовної давності; ст. 1056-1 ЦК України щодо фіксованої ставки; п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України щодо обов`язкового скасування за неналежного повідомлення; практику Верховного Суду та ЄСПЛ.
Представник позивача Рожко С.М. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив залишити рішення без змін в оскаржуваній частині, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Вважав повідомлення належним (відповідачі повідомлялися, причини неявки не повідомили); заява про позовну давність не подавалася до рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.267 ЦК України); зміна ставки відбулася до набрання чинності ст.1056-1 ЦК України та за процедурою договору.
Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином /т. 2 а.с. 39/, його представник Дієгуц Н.В. за довіреністю не була допущена у справу, оскільки не є адвокатом, справа не відноситься до категорії малозначних, в яких дозволяється таке представництво на підставі довіреності, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження - скарги ОСОБА_1 та скарги представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Н.В.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 , на підставі наступного.
Судом встановлено, що 19 жовтня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №K2U0AN04180136.
Відповідно до п.1.1 договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором. Зазначені у розділі 7 Договору.
Банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.7.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п.2.27 даного договору (п.2.1. кредитного договору).
Згідно п.2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується, у тому числі, використати кредит на цілі, зазначені в п.7.1 даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом, сплатити банку винагороду згідно п.3.7, 6.2, 7.1 даного договору, погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.2.3.3 та 7.1 цього договору.
Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування коштів на поточний рахунок автосалону ТОВ «Автоприват», рахунок № НОМЕР_1 на строк з 19 жовтня 2007 року по 17 жовтня 2014 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 15016,12 доларів США на наступні цілі: 10808,34 доларів США для купівлі автомобіля, а також у розмірі 6,75 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 3876,53 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.2, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. 
Відповідно до п.7.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля DAEWOO Nexia (куз. НОМЕР_2 ), порука, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором.
Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 (позичальником) за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 (далі - поручитель) було укладено договір поруки №K2U0AN04180136.
Відповідно до п.1 договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення кредиту за цим Договором, зазначені у п.16 цього договору.
Пунктом 2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
11 листопада 2019 року АТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення щодо погашення заборгованості у розмірі 48617,43 доларів США.
Також апеляційним судом встановлено, що до ухвалення рішення судом першої інстанції позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . /т. 2 а.с. 22/
Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, наданих на запити апеляційного суду, спадкова справа не заводилась станом на 02.03.2026 р.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст.ст. 509, 526, 530, 1048, 1049, 1054, 553-555 ЦК України про те, що зобов`язання виконуються належно, позичальник повертає кредит та сплачує відсотки, поручитель відповідає солідарно; ст.ст. 549, 611 ЦК України про те, що пеня є неустойкою за прострочення; ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України про те, що докази оцінюються за внутрішнім переконанням, сторони доводять обставини.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позичальник та поручитель не виконали зобов`язань, тому стягненню підлягають тіло кредиту (7603,85 доларів США) та відсотки (2258,52 доларів США); в стягненні комісії та пені відмовлено через відсутність обґрунтування розрахунку та посилань на конкретні пункти договору.
Щодо апеляційної скарги банку. 
Доводи банку про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у стягненні пені та комісії суд апеляційної інстанції відхиляє. 
Так, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором №K2U0AN04180136 від 19.10.2007 року, включаючи тіло кредиту, відсотки, пеню та комісію. Однак банк не надав до суду належного, повного та документально підтвердженого розрахунку заборгованості з урахуванням переданого йому предмета застави - автомобіля DAEWOO Nexia (кузовний номер НОМЕР_2 ) - на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.02.2016 року у справі № 760/12435/15-ц /т. 1 а.с. 48/.
Згідно зі статтями 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави, у тому числі шляхом передачі заставленого майна у власність заставодержателя (банку), є підставою для зарахування вартості такого майна (або його ринкової вартості на момент передачі) в рахунок погашення забезпеченого зобов`язання. Після такої передачі ризик випадкового знищення або зникнення майна несе заставодержатель як новий власник (статті 572, 593 ЦК України). Неможливість подальшої реалізації автомобіля у зв`язку з його зникненням за матеріалами справи не може перекладатися на боржника чи поручителя, оскільки майно вже було вилучене.
Відсутність розрахунку з урахуванням зазначеного зарахування унеможливлює достовірне встановлення розміру основного боргу, а отже - нарахування та стягнення пені (ст. 611 ЦК України) та комісії (як винагороди за надання фінансового інструменту). Обов`язок кредитора надати суду правильний і повний розрахунок заборгованості з урахуванням усіх забезпечень та часткових погашень (у тому числі шляхом передачі застави) прямо випливає зі змісту статей 526, 530, 1048, 1054 ЦК України.
Апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної заборгованості з ОСОБА_2 , оскільки воно не оскаржується, на момент розгляду апеляційної скарги правонаступники (спадкоємці) померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не встановлені, спадкова справа не заводилася за інформаційними довідками зі Спадкового реєстру, проте, позбавлений встановити дійсний розмір заборгованості по пені і комісії, оскільки не надано розрахунків з урахуванням предмету застави.
Саме з цих підстав відхиляється апеляційна скарга банку.
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд задовольняє скаргу в повному обсязі та скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 з підстав пропуску позивачем строків звернення щодо вимог до поручителя.
Так, порука ОСОБА_1 за договором поруки від 19.10.2007 року припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту (п. 12 договору поруки т. 1 а.с. 14/, тобто 17.10.2019 року. Банк звернувся з повідомленням до боржника та поручителя 11.11.2019 р. /т. 1 а.с. 7/, позов подано у грудні 2019 року, тобто з пропуском як загального трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України), так і строку дії поруки. Банком не надано доказів переривання чи зупинення перебігу позовної давності (статті 263, 264 ЦК України), а заява про застосування наслідків спливу позовної давності зроблена належним чином в апеляційній скарзі, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав, судові повідомлення повертались на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що не є належним повідомленням.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У відповідності до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
У відповідності до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Таким чином, оскільки позивачем пропущено загальний строк позовної давності у три роки, а також пропущено строк, встановлений умовами договору у п`ять років, до позовних вимог позивача застосуванню підлягають наслідки спливу позовної давності, у зв`язку з чим у позові відносно ОСОБА_1 апеляційний суд відмовляє.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Стягненню з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає 2740, 48 грн. судового збору сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року - задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №K2U0AN04180136 від 19 жовтня 2007 року скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення яким відмовити у вказаних вимогах. 
В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» /код ЄДРПОУ 14360570/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_3 / 2740, 48 грн.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 01.04.2026 р.

Головуючий: Судді: