ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4639/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.) 
в адміністративній справі №280/4639/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 04.06.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі:
з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, 
з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, 
з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, 
з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 01 січня 2025 року, із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі 
з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, 
з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, 
з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, 
з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.
В обґрунтування позову зазначено, що дії відповідача щодо не зарахування під час призначення пенсії за віком до її страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, з урахуванням кратності один рік роботи за один рік шість місяців є протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та порушує її право на одержання соціальних виплат у належному розмірі. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі:
з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, 
з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, 
з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, 
з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 починаючи з 16 січня 2025 року, із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі:
з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, 
з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, 
з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, 
з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що стаж роботи позивача в районі Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, суд приходить до висновку, що до стажу роботи позивача повинен застосовуватись пільговий коефіцієнт (один рік за один рік і шість місяців), а також такий стаж підлягає зарахуванню:
з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, 
з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, 
з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, 
з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року. Відтак, відповідач безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу в пільговому обчисленні. Разом з тим, з огляду на те, що із заявою про зарахування стажу, що як наслідок тягнене за собою її перерахунок, позивач звернувся до органів пенсійного фонду, то такий перерахунок з урахуванням Порядку №22-1 здійснюється з дня подання такої заяви, в даному випадку 16 січня 2025 року, а не 01 січня 2025 року вказує позивачу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
Вказує, що позивачем не були надані письмові трудові договори в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Зазначає, що рішення за заявою позивача не виносилось, натомість заява була розглянута в порядку, встановленому Законом України від 02.10.1996 «Про звернення громадян». Листом від 24.01.2025 № 1338-843/Ш-02/8-0800/25, позивачці було надано роз`яснення щодо надання до ПФУ відповідних трудових договорів, а також порядку звернення із заявою на перерахунок пенсії встановленого зразка з додаванням документів, передбачених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду від 25.11.2005 № 22-1.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач з 06 травня 2005 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
16 січня 2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою від 10 січня 2025 року про зарахування до її страхового стражу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.
Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24 січня 2025 року за № 1338-843/Ш-02/8-0800/25 позивачу відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви у зв`язку із відсутністю у пенсійній справі договорів щодо вказаних періодів роботи.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні зарахування до страхового стажу у пільговому обчисленні періодів роботи в районах Крайньої Півночі:
з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, 
з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, 
з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, 
з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення, у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2005 року.
Статтею 5 Закону №1058-ІV (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Виключно цим Законом визначаються: 
принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 
коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; 
види пенсійних виплат;
умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; 
пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; 
мінімальний розмір пенсії за віком; 
порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; 
порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; 
організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Згідно частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: 
види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях;
пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 
джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; 
організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат:
1) пенсія за віком; 
2) пенсія по інвалідності; 
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV регламентовано, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Відповідно до підпункту "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. 
Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26.09.1967 року передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", з п`яти до трьох років.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Отже, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 року зараховується до стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Крім того, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що особа, яка працювала в районах Крайньої Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі не менше трьох років до 01.01.1991 року має право на пільговий розрахунок її стажу. 
Так, підставою для отримання пільгового стажу є сам факт роботи особи на Крайній Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі на умовах укладання нею трудової угоди не менше ніж на три роки.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно відомостей трудової книжки позивача від 01.05.1976 року, та вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.01.1986 року, працювала в районах Крайньої Півночі у наступні періоди: 
- з 04 травня 1974 року по 19 березня 1979 року – на посаді техніка виробничотехнічного відділу будівельно-монтажного потягу №567 управління будівництва «Бамстройпуть»;
- з 20 березня 1979 року по 13 серпня 1980 року – на посаді інженера виробничого відділу управління будівництва «Бамстройпуть»;
- з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року – на посаді інженера виробничотехнічного відділу управління будівництва «Бамстройпуть»;
- з 30 березня 1981 року по 29 січня 1987 року – на посаді інженера відділу експертизи проектів та кошторисів проектно-кошторисної служби Дирекції будівництва БайкалоАмурської залізничної магістралі; 
- з 30 січня 1987 року по 30 грудня 1988 року – на посаді старшого інженера проектно-кошторисної служби Дирекції будівництва Байкало-Амурської залізничної магістралі; 
- з 03 січня 1989 року по 18 вересня 1990 року – на посаді інженера-проектувальника 3 категорії групи промислово-цивільних об`єктів та споруд Проектно-дослідного інституту з проектування об`єктів залізниць Забайкалля та Далекого Сходу; 
- з 19 вересня 1990 року по 17 червня 1991 року – на посаді інженера-проектувальника 2 категорії у відділі будівельного проектування (рос. мовою) СКТИИБ Амурского объединения Госкомнефтепродукта СССР; 
- з 18 червня 1991 року по 31 липня 1995 року – на посаді інженера загального відділу в Малому підприємстві «Дента». 
Зазначена інформація також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями трудових договорів від 10.07.1974 року, від 30.03.1981 року, від 30.03.1984 року; 
довідкою-підтвердженням від 27.03.2008 року № 150-с; 
довідками від 31.01.1989 року № 23/7, від 04 травня 2005 року №32-Ш, від 14 лютого 2006 року № 142, від 14 лютого 2006 року № 143; 
архівними довідками від 20 травня 2008 року № НДА/Ш-15, від 06 травня 2008 року № 216-з, від 07 травня 2008 року № 04/06-07/1265/Ш.
З вищевикладеного вбачається, що у спірний період з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року позивач працювала в районах Крайньої Півночі.
Водночас, суд першої інстанції, задовольняючи частково позов не врахував, що згідно абзаців 1 та 2 пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.
Отже, лише до 01.01.1991 року позивачка має право на пільговий розрахунок її стажу. Після 01.01.1991 року такий стаж зараховується на загальних підставах.
Таким чином період роботи позивачки з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року має бути зарахований у пільговому розрахунку лише до 01.01.1991 року.
Як наслідок, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Щодо посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на те, що позивачем було подано заяву про перерахунок пенсії не встановленого зразка, а тому її розглянуто в порядку Закону України “Про звернення громадян”, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Зміст заяви позивача про перерахунок його пенсії очевидно дає змогу оцінити намір заявника.
В межах спірних правовідносин йдеться про перерахунок раніше призначеної пенсії, тобто вид пенсії не змінюється, і позивач звернувся до відповідача із заявою довільного зразка, яка містить всі необхідні дані для здійснення такого перерахунку пенсії, як просив позивач.
Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 року по справі № 537/3480/17 зроблено висновок, що “зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови”.
Отже, в даному випадку відповідач, розглянувши заяву про перерахунок пенсії в порядку Закону України “Про звернення громадян” без прийняття відповідного рішення, допустив надмірний формалізм, наслідком чого настало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій), внаслідок чого відповідачем допущено протиправну бездіяльність.
Жодною нормою закону не визначено, що звернення особи до пенсійного органу за перерахунком пенсії із заявою не встановленого зразка є підставою для відмови у перерахунку пенсії. 
Водночас, заява позивача має безпосередній зміст стосовно перерахунку пенсії. 
Якщо відповідач вважав, що мала бути подана заява встановленого зразка, в силу приписів Порядку №22-1 саме відповідач повинен був надати необхідні роз`яснення позивачу стосовно форми заяви, чого виконано не було, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на перерахунок пенсії.
Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивачки в районах Крайньої Півночі з 01.01.1991 року по 31.07.1995 року має бути обчислений в пільговому розрахунку, оскільки цей період роботи, в силу вищезазначених норм, зараховується на загальних підставах.
Вищезазначене є мотивом для часткового врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини частково спростовують доводи, що викладені позивачем. 
Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його часткового скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 року – скасувати в частині задоволених вимог за період з 01.01.1991 року по 31.07.1995 року та в цій частині в задоволенні позову відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 11.02.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко