УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 295/16275/25	Головуючий у 1-й інст. Болейко А. П.	
Категорія 130	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року	м. Житомир	

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В.,
із секретарем судового засідання Журавською Д.П.,
за участю захисника Ткачука В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира справу за апеляційною скаргою захисника Ткачука Володимира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 09.03.2026 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

Зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 09.03.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення, 10.11.2025 о 16 год 08 хв, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 у м. Житомирі по вул. Покровська, 96, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz CKL 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість, почервоніння обличчя. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги
На постанову суду адвокатом Ткачуком В.В. подано апеляційну скаргу. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам, а також порушенням норм матеріального та процесуального права.
Захисник мотивує апеляційну скаргу наступним:
- під час спілкування ОСОБА_1 з поліцією автомобіль вже перебував у статичному положенні (був припаркований), а ОСОБА_1 знаходився поруч припаркованого транспортного засобу. В подальшому поліцейські висунули вимогу ОСОБА_1 перепаркувати транспортний засіб, до цього встановивши до цього по зовнішнім ознакам, нібито перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, тобто спровокували на вчинення правопорушення. 
- ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння з метою доведення своєї невинуватості. Проте, у висновку ЖОНД №515 зазначено «неможливо встановити діагноз у зв`язку з відсутністю біорідини (а саме сеча) для лабораторних досліджень», у рапорті поліцейського вказано «По прибуттю на місце ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, що підтверджується висновком лікаря №515», хоча з відеозапису події вбачається погодження на проходження медичного огляду, що підтверджується письмовими поясненнями до протоколу.
- ОСОБА_1 вказував на бажання здати кров для подальшого дослідження, а лікар повідомляв про необхідність здачі сечі, при тому, що Інструкцією встановлена можливість проведення інших тестів за допомогою спеціальних технічних засобів або тестів, а також відібрання крові. Нездатність конкретного медичного закладу організувати забір крові не може трактуватися як умисна відмова водія від огляду, що виключає об`єктивну сторону правопорушення за ст. 130 КУпАП. 
- не підтверджено факт проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння на місці події поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів (або пропозиція такого огляду від поліцейських), оскільки у разі відмови від такого огляду на місці або у разі незгоди з результатом такого огляду, останній проводиться в медичному закладі (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
- у протоколі серії ЕПРТ №509250 часом вчинення правопорушення вказано 17:00, тоді як відеозапис фіксує рух автомобіля (після виявлення ознак сп`яніння та вимоги поліцейського перепаркуватися) о 16:08, а направлення на медичний огляд було ще о 16:30, як вбачається висновку лікаря медичного закладу від 10.11.2025. Така суттєва розбіжність у часі вказує на можливе маніпулювання відеоматеріалами або їх вибіркове подання. З відео вбачається, що о 17.00 ОСОБА_1 перебував вже у медичному закладі.
- відеозапис під назвою «export-mbk5bОбрезка 01» має очевидні ознаки технічного втручання та монтажу, зокрема, на часовому показнику 02:38:00 зафіксовано розрив безперервності зйомки (склейку), що ставить під сумнів цілісність та достовірність цього доказу та цілком матеріалів, наданих суду.
- судом у постанові зазначено неправдиву інформації про відмову від проходження огляду на приладі «Драгер», оскільки у ЖОНД використовується інший прилад АЛКОНТ білоруського виробництва.
- в матеріалах справи відсутні направлення ОСОБА_1 визначеної форми на огляд до медичної установи, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складання якого є обов`язковим у разі відсторонення водія від керування.
Позиції учасників справи
В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, наведених у ній. Вказав, що місце події – це стоянка відділу поліції, тому довести факт керування автомобілем можна було через камери відеоспостереження, проте таких доказів не було. А керування о 16.08 на вимогу поліцейських відставити автомобіль не може бути підставою для притягнення до відповідальності, оскільки такі дії здійснені виключно на виконання вимог поліцейських, які вже виявили ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 , проте не відсторонили його.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його інтереси представляв адвокат Ткачук В.В., тому суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважав за можливе слухати справу за відсутності ОСОБА_1 .
Мотиви та висновки суду апеляційної інстанції
Заслухавши пояснення захисника Ткачука В.В. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення викладають аргументи щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності саме у цьому протоколі, який суд має оцінити у сукупності з іншими доказами у справі.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Нормами ст. 280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом абзаців третього та п`ятого частини другої статті 16 указаного Закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Стаття 130 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.
За положенням ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.п. 2-4 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Відповідно до п.п. 6,7 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За змістом ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На переконання суду першої інстанції, доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім доводів лікаря-нарколога ОСОБА_3 та поліцейського Захарчука Р.В., підтверджується також: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №509250 від 10.11.2025; рапортом працівника поліції від 10.11.2025; копією постанови про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EHA № 6126084 від 10.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Mercedes-Benz CKL 230», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за обставин вказаних у протоколі; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.11.2025, відповідно до якого неможливо встановити діагноз у зв`язку з відсутністю біорідини (сеча) для лабораторних досліджень; актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №515 від 10.11.2025, відповідно до якого, не можливо встановити діагноз, у зв`язку з відсутністю біорідини (сеча) для лабораторних досліджень, від здачі біорідини (сеча) відмовився; направленням на огляд водія з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 10.11.2025; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Проте, на переконання апеляційного суду, зазначені докази не є належними та допустимими, оскільки не відповідають вимогам, зазначеним у ст. 251 КУпАП та не підтверджують правильність висновків суду про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не відповідають фактичним обставинам справи.
З приводу доводів захисника про те, що ОСОБА_1 вказував на бажання здати кров для подальшого дослідження, а лікар повідомляв про необхідність здачі сечі, при тому, що Інструкцією встановлена можливість проведення інших тестів за допомогою спеціальних технічних засобів або тестів, а також відібрання крові (нездатність конкретного медичного закладу організувати забір крові не може трактуватися як умисна відмова водія від огляду, що виключає об`єктивну сторону правопорушення за ст. 130 КУпАП), апеляційний суд зазначає наступне.
Порядок медичного огляду водіїв транспортних засобів для визначення стану сп`яніння визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та оформлення його результатів врегульовано розділом ІІІ Інструкції.
Відповідно до п.9 Розділу ІІІ, використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Згідно п.12 розділу ІІІ Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
Відповідно до п.п. 13,14 розділу ІІІ Інструкції для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу, а також якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.
Отже, Інструкцією визначено, що кров, як біологічне середовище при лабораторному дослідженні може бути використано при огляді на стан сп`яніння лише у випадках неможливості провести лабораторного дослідження сечі, слини, змивів з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук та перебування особи у несвідомому стані внаслідок ДТП.
Аналогічні вимоги закріплено у п. 10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103), яким визначено, що огляд Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням.
Отже, Порядком визначено, що огляд водія на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я проводиться без забору крові, а із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. 
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вбачається, що лікарем, під час огляду водія ОСОБА_1 на визначення стану сп`яніння не можливо встановити діагноз у зв`язку з відсутністю біорідини (сечі) для лабораторних досліджень. З відеозапису з боді-камери поліцейського встановлено, що проводився зовнішній огляд ОСОБА_1 , досліджувалась його поведінка, стан свідомості, вегетативно-судинні реакції, пульс, артеріальний тиск, реакція зіниць, рухова сфера, міміка, хода, рухи, наявність ознак нервово-психічних захворювань, пропонувався огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу, від якого ОСОБА_1 відмовився, було запропоновано здати біорідину – сечу для дослідження. Від здачі сечі на дослідження ОСОБА_1 категорично відмовився та наполягав на відборі саме крові або поту. Після неодноразової відмови здати сечу, за результатами огляду зроблено висновок про неможливість встановлення діагнозу.
Слід вказати, що саме до повноважень лікаря віднесено вибір того чи іншого виду обстеження, а тому доводи захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про порушення порядку огляду водія на стан сп`яніння у даній справі не знайшли свого підтвердження.
Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки. Так, приписи розділу ІІ Інструкції № 1452/735 щодо огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу застосовуються лише до процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а до процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння незастосовні. На це вказує і пункт 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, відповідно до якого в разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції № 1452/735, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Отже, поліцейський не проводить огляду на стан таких різновидів сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу.
Довод сторони захисту про те, що відеозапис під назвою «export-mbk5bОбрезка 01» має очевидні ознаки технічного втручання та монтажу, зокрема, на часовому показнику 02:38:00 зафіксовано розрив безперервності зйомки (склейку), що ставить під сумнів цілісність та достовірність цього доказу та цілком матеріалів, наданих суду, апеляційним судом відхиляється з огляду на наступне.
Порядок використання фото та відеотехніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
Відповідно до п.5 до розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстровано в МЮУ 11.01.2019 №28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Таким чином, на спростування тверджень сторони захисту, апеляційний суд зазначає, що зазначене положення підзаконного акту вказує на необхідність безперервності ведення відеозапису під час виконання поліцейським своїх обов`язків (перебування на чергуванні тощо), а не зобов`язує надати безперервний відеозапис для огляду суду. Такий обов`язок не закріплений, дійсність відеозапису стороною захисту не спростовано (дата, час, місце та фактичні обставини події). Тому доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той обсяг доказів, який наявний на час розгляду справи.
При цьому, слід зауважити, що за змістом відеозапису не встановлено переривання в часі запису події у її хронологічного порядку, що узгоджується з іншими доказами у справі в їх сукупності, що вірно досліджено судом першої інстанції, події, зафіксовані на відеозаписах відповідають тим, що зазначені в письмових доказах, їх зміст в достатній мірі дає можливість перевірити як обставини події, так і дотримання поліцейським обов`язку фіксації порядку огляду, що передбачено ст. 266 КУпАП. 
Апеляційний суд зауважує, що розрив безперервності зйомки на часовому показнику 02:38:00 відеозапису «export-mbk5bОбрезка 01» пов`язаний з тим, відеореєстрація здійснювалася на відеореєстратори обох поліцейських: відеозйомка на реєстратор 475326 поліцейського Левчука Я.В. безперервна в проміжку часу з 15 год 54 хв по 18 год 52 хв (відеозапис «export-mbk5bОбрезка 01»), на реєстратор 475820 поліцейського Захарчука Р.В. безперервна в проміжку часу з 16 год 05 хв по 19 год 09 хв (відеозаписи «export-mbk5bОбрезка 01», «export-mbk5b-Обрезка 02»). 
Водночас, щодо доводів про недоведеність доведеності факту керування ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає наступне.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є факт керування транспортним засобом відповідною особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. 
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України , міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до ст. 23 Закону основними повноваженнями поліції є зокрема:1) здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 3) припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення та інше. 
В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
У даній справі для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності слід посилатися на належні й допустимі докази керування ним транспортним засобом.
Проте, долучені до справи відеоматеріали не містять підтвердження приїзду транспортного засобу на парковку чи його інший рух під керуванням ОСОБА_1 до моменту виконання ним вказівки поліцейського перепаркувати транспортний засіб. З відеозапису, наданого поліцією, вбачається, що під час спілкування ОСОБА_1 з поліцією автомобіль вже перебував у статичному положенні (був припаркований), а останній виходив з припаркованого транспортного засобу, який перебував у нерухомому стані з увімкненими аварійними вогнями. Поліцейські не встановлювали, чи керував транспортним засобом безпосередньо ОСОБА_1 , хто припаркував транспортний засіб з порушенням ПДР України, а записів з камер спостереження не долучено. Також ОСОБА_1 не був зупинений при безпосередньому керуванні авто. Тобто коли він керував автомобілем, чи керував ним взагалі, скільки часу автомобіль провів на парковці після залишення його там водієм – встановити неможливо. 
В ході спілкування на парковці, після обміну між собою фразами про виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, поліцейські дали вказівку ОСОБА_1 перепаркувати транспортний засіб. Згодом, о 16 год 16 хв поліцейські повідомили ОСОБА_1 про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, запропонували проїхати до медичного закладу для огляду, після чого повторно давши вказівку перепаркувати транспортний засіб, яку ОСОБА_1 знову виконав. 
При цьому, з огляду на передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення (основне й додаткове), можна дійти висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер, адже розмір основного стягнення за його вчинення є більшим, ніж за вчинення деяких кримінальних правопорушень.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі Раманаускас проти Литви зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
Тобто працівники поліції, встановивши наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, одразу не відсторонили останнього від керування транспортним засобом, не запобігли вчиненню правопорушення, а навпаки, двічі заявили ОСОБА_1 вимогу щодо керування авто для його перепаркування, тобто фактично створили провокацію вчинення адміністративного правопорушення. В свою чергу, згідно протоколу, навіть з врахуванням відкорегованого в суді першої інстанції часу події, виключно саме це керування (на вимогу поліцейських) і було інкримінованого ОСОБА_1 як складову правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., інші факти керування - не встановлені. 
У свою чергу, згідно зі ст. 63 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а вина особи має бути доведена у встановленому законом порядку. Тобто, обвинувачення водія у вчиненні правопорушення за ст. 130 КУпАП не може ґрунтуватись на незаконних діях поліцейських.
Тому дане керування ОСОБА_1 транспортним засобом на парковці на виконання вимог поліцейського переставити транспортний засіб, яке зафіксоване відеозаписом, не може бути прийняте судом як допустимий доказ на підтвердження складової об`єктивної сторони адмінправопорушення, оскільки такі дії водія були викликані виключно виконанням вимоги поліцейського, заявленої після виявлення ознак сп`яніння у особи. Такі дії були спрямовані не на припинення чи фіксацію події правопорушення, а лише створення доказів його вчинення. 
А інших доказів керуваня авто ОСОБА_1 , ніж ті, що були спровоковані поліцейськими та зафіксовані на відеозапис, - матеріли справи не містять, про що суд зазначав вище.
Також, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу розбіжності у часі події в різних документах: у протоколі серії ЕПРТ №509250 часом вчинення правопорушення вказано 17:00, відеозапис фіксує рух автомобіля (після вимоги поліцейського перепаркуватися) о 16:08 та о 16:17, а направлення на медичний огляд було ще о 16:30, як вбачається висновку лікаря медичного закладу від 10.11.2025. Тобто, з відеозаписів події вбачається, що о 17 год 00 хв (як вказано в протоколі) ОСОБА_1 перебував вже у медичному закладі. Таким чином, час вчинення правопорушення, зазначений в протоколі, не відповідає подіям, зафіксованим на відеозаписі.
Протокол про адміністративне правопорушення по суті є обвинувальним актом на основі якого, в сукупності з іншими доказами, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Апеляційний суд звертає увагу, що суд не вправі вийти за межі тих фактичних обставин, які були встановлені протоколом про вчинення адміністративного правопорушення. Якщо викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист особи та принципу рівності сторін процесу.
Також суд враховує, що зі змісту відеозаписів, ОСОБА_1 спілкується з поліцейськими по власній ініціативі з приводу зовсім інших подій, пов`язаних з можливою потребою в перевірці змісту телефону його дитини. За час спілкування та при пропозиції пройти огляд поліцейськими не було належним чином роз`яснено ОСОБА_1 , що пропозиція пройти огляд йому ставиться саме в зв`язку з керуванням авто, а не як учаснику інших процедур, через які і почалося їх спілкування. 
Вказані вище порушення, допущені при оформленні матеріалів справи в своїй сукупності не можуть вважатися не істотними, вони призвели до недопустимості доказів та унеможливлюють належне спростування доводів захисника про некерування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, вказаних у протоколі, а тому суд приходить до висновку про недоведеністю того, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП належними та допустимими доказами.
На підставі вищевикладеного вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання особи, щодо якої складено протокол винуватим.
Згідно зі статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки постанови суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити а оскаржувану постанову скасувати, ухваливши нову постанову про закриття провадження у справі. 
Керуючись ст.294 КУпАП, суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Ткачука Володимира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову постанову Богунського районного суду міста Житомира від 09.03.2026 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук