Справа №705/606/26
2/705/1847/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року м. Умань 

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Душин О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Уманської окружної прокуратури (вул. Гайдамацька, 16, м. Умань, Черкаська область) в інтересах Національної академії аграрних наук України (вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 9, м. Київ, ЄДРПОУ 00024360) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа: Дослідна станція Київського аграрного університету Національної академії аграрних наук України (вул. Інтернаціональна, 4, м. Умань, Черкаська область, ЄДРПОУ 21378004) про відшкодування шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

I. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
01.02.2026 Уманська окружна прокуратура звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області в інтересах Національної академії аграрних наук України із позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2025 у справі №705/3714/25 кримінальне провадження №42024252100000004 від 08.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 367 КК України закрито. Вказане рішення суду набрало законної сили 30.07.2025.
ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України.
Зазначена підстава для звільнення від кримінальної є нереабілітуючою. 
За результатами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 18.06.2025 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 367 КК України, а 20.06.2025 складено обвинувальний акт.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом президента Національної академії аграрних наук України № 258-к від 06.09.2018 призначений на посаду директора Дослідної станції тютюнництва Національної академії аграрних наук України з 07.09.2018, в подальшому згідно до наказу № 241к від 12.08.2019 призначений на посаду виконуючого обов`язки директора Дослідної станції тютюнництва Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» (далі – Дослідна станція тютюнництва) строком до 19.05.2020.
Так, ОСОБА_1 , будучи службовою особою, відповідно до Статуту Дослідної станції тютюнництва (нова редакція) затвердженого Президентом НААН України Гадзало Я.М. від 29.06.2016 та Статуту Дослідної станції тютюнництва (нова редакція) затвердженого Президентом НААН України Гадзало Я.М. від 19.02.2019, мав обов`язки, згідно яких, у розділі VІ вказаних Статутів: «Директор несе персональну відповідальність за діяльність Дослідної станції тютюнництва, у тому числі за організацію науково-дослідних робіт, підготовку наукових кадрів, складання і виконання кошторисів, збереження закріпленого за Дослідною станцією тютюнництва державного майна і забезпечення пожежної безпеки її об`єктів, створення належних соціально-економічних умов членам трудового колективу. Директор, діючи у межах законодавства, в інтересах Дослідної станції тютюнництва, згідно з цим Статутом, самостійно вирішує питання діяльності Дослідної станції тютюнництва, за винятком питань, віднесених до компетенції
Академії, зокрема: - вирішує питання діяльності Дослідної станції тютюнництва відповідно до статутних завдань; - представляє Дослідну станцію тютюнництва в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності; - відповідає за результати діяльності Дослідної станції тютюнництва перед
Академією: - укладає договори, необхідні для покладених на Дослідну станцію тютюнництва завдань, довіреності; - у межах своєї компетенції видає накази і розпорядження, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників Дослідної станції тютюнництва; - затверджує положення про структурні підрозділи і визначає функціональні
обов`язки працівників; - призначає частину складу науково-технічної ради Дослідної станції тютюнництва; - забезпечує дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку; - самостійно визначає організаційну структуру управління і розробляє штатний розпис Дослідної станції тютюнництва з урахуванням умов та фонду заробітної плати, подає керівництву Академії для затвердження; - здійснює інші повноваження, передбачені статутом Дослідної станції тютюнництва».
Тобто ОСОБА_1 обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому будучи службовою особою, в період часу з січня 2019 року по листопад 2019 року включно, в невстановлений досудовим розслідуванням точний час, перебуваючи на своєму робочому місці, яке розташоване за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Інтернаціональна, 4, неналежно поставився до виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, та всупереч Наказам НААН України № 179 від 18.06.2018, № 70 від 19.06.2019, згідно до яких був зобов`язаним здійснювати реалізацію зерна, належного Дослідній станції тютюнництва, за цінами не нижчими, що складаються в регіональних біржах на момент продажу зерна, шляхом укладання договорів з юридичними особами щодо продажу зерна пшениці та ячменю, вирощених Дослідною станцією тютюнництва, а саме з: ПП «Фенікс-Агро» (договір № 25/01/19-2 від 25.01.2019), ТОВ «Берестівець» (договір б/н від 13.06.2019, договір б/н від 22.07.2019, договір б/н від 06.11.2019, договір б/н від 07.11.2019) та шляхом продажу зерна пшениці та ячменю, вирощених Дослідною станцією тютюнництва фізичним особам без укладання договорів, у період з 28.01.2019 по 09.11.2019, допустив реалізацію 282 257 кг зерна пшениці та ячменю, належного Дослідної станції тютюнництва, за заниженими цінами, на загальну суму 1 223 990,25 грн., тоді як у разі продажу останнього за мінімальними біржовими цінами, актуальними на момент реалізації, загальна сума виручки складала б 1 323 765,44 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 допустив реалізацію зерна пшениці та ячменю, належного Дослідній станції тютюнництва, за цінами нижчими, від тих, що склалися в регіональних біржах на момент продажу зерна, що як наслідок призвело до недоотримання суми доходів спеціального фонду кошторису Дослідної станції тютюнництва Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» (на даний час – Дослідна станція Київського аграрного університету Національної академії аграрних наук України) в розмірі 99 775,19 грн., що в понад 103 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений станом на 01.01.2019, та відповідно до п. 3 примітки до ст. 364 КК України становить істотну шкоду, завдану інтересам вказаної юридичної особи.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не наполягав на доведенні розгляду кримінального провадження до кінця із постановленням виправдувального вироку та підтримав клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
При цьому, звільнення від відповідальності у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою закриття кримінального провадження та не виправдовує особу, яка вчинила діяння, яке визнавалось злочином на момент його вчинення.
Крім цього, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілих права звернутися до суду у порядку цивільного судочинства (постанова Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 552/5595/18). 
На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Дослідної станції Київського аграрного університету Національної академії аграрних наук України матеріальну шкоду, завдану внаслідок неналежного виконання директором Дослідній станції тютюнництва Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України», покладених на нього службових обов`язків в загальній сумі 99 775,19 грн.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 19 лютого 2026 року було відкрите провадження у даній справі, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.
Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Копію ухвали про відкриття провадження було направлено відповідачу 20 лютого 2026 року рекомендованим листом, який він отримав 03.03.2026 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення №068065503232.
Станом на день розгляду справи відповідач не надав до суду відзиву чи заперечення на позовну заяву.
Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Отже, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду.
Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2025 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України – закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Як вбачається з ухвали суду, ОСОБА_1 наказом президента Національної академії аграрних наук України № 258-к від 06.09.2018 призначений на посаду директора Дослідної станції тютюнництва Національної академії аграрних наук України з 07.09.2018, в подальшому згідно до наказу № 241к від 12.08.2019 призначений на посаду виконуючого обов`язки директора Дослідної станції тютюнництва Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» (далі – Дослідна станція тютюнництва) строком до 19.05.2020.
Так, ОСОБА_1 , будучи службовою особою, відповідно до Статуту Дослідної станції тютюнництва (нова редакція) затвердженого Президентом НААН України Гадзало Я.М. від 29.06.2016 та Статуту Дослідної станції тютюнництва (нова редакція) затвердженого Президентом НААН України Гадзало Я.М. від 19.02.2019, мав обов`язки, згідно яких, у розділі VІ вказаних Статутів: «Директор несе персональну відповідальність за діяльність Дослідної станції тютюнництва, у тому числі за організацію науково-дослідних робіт, підготовку наукових кадрів, складання і виконання кошторисів, збереження закріпленого за Дослідною станцією тютюнництва державного майна і забезпечення пожежної безпеки її об`єктів, створення належних соціально-економічних умов членам трудового колективу.
Директор, діючи у межах законодавства, в інтересах Дослідної станції тютюнництва, згідно з цим Статутом, самостійно вирішує питання діяльності Дослідної станції тютюнництва, за винятком питань, віднесених до компетенції Академії, зокрема:
- вирішує питання діяльності Дослідної станції тютюнництва відповідно до статутних завдань;
- представляє Дослідну станцію тютюнництва в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності;
- відповідає за результати діяльності Дослідної станції тютюнництва перед Академією:
- укладає договори, необхідні для покладених на Дослідну станцію тютюнництва завдань, довіреності;
- у межах своєї компетенції видає накази і розпорядження, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників Дослідної станції тютюнництва;
- затверджує положення про структурні підрозділи і визначає функціональні обов`язки працівників;
- призначає частину складу науково-технічної ради Дослідної станції тютюнництва;
- забезпечує дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку;
- самостійно визначає організаційну структуру управління і розробляє штатний розпис Дослідної станції тютюнництва з урахуванням умов та фонду заробітної плати, подає керівництву Академії для затвердження;
- здійснює інші повноваження, передбачені статутом Дослідної станції тютюнництва.
Тобто ОСОБА_1 обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому будучи службовою особою, в період часу з січня 2019 року по листопад 2019 року включно, в невстановлений досудовим розслідуванням точний час, перебуваючи на своєму робочому місці, яке розташоване за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Інтернаціональна, 4, неналежно поставився до виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, та всупереч Наказам НААН України № 179 від 18.06.2018, № 70 від 19.06.2019, згідно до яких був зобов`язаним здійснювати реалізацію зерна, належного Дослідній станції тютюнництва, за цінами не нижчими, що складаються в регіональних біржах на момент продажу зерна, шляхом укладання договорів з юридичними особами щодо продажу зерна пшениці та ячменю, вирощених Дослідною станцією тютюнництва, а саме з: ПП «Фенікс-Агро» (договір № 25/01/19-2 від 25.01.2019), ТОВ «Берестівець» (договір б/н від 13.06.2019, договір б/н від 22.07.2019, договір б/н від 06.11.2019, договір б/н від 07.11.2019) та шляхом продажу зерна пшениці та ячменю, вирощених Дослідною станцією тютюнництва фізичним особам без укладання договорів, у період з 28.01.2019 по 09.11.2019, допустив реалізацію 282 257 кг зерна пшениці та ячменю, належного Дослідної станції тютюнництва, за заниженими цінами, на загальну суму 1 223 990,25 грн., тоді як у разі продажу останнього за мінімальними біржовими цінами, актуальними на момент реалізації, загальна сума виручки складала б 1 323 765,44 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 допустив реалізацію зерна пшениці та ячменю, належного Дослідній станції тютюнництва, за цінами нижчими, від тих, що склалися в регіональних біржах на момент продажу зерна, що як наслідок призвело до недоотримання суми доходів спеціального фонду кошторису Дослідної станції тютюнництва Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України» в розмірі 99 775,19 грн., що в понад 103 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений станом на 01.01.2019, та відповідно до п. 3 примітки до ст. 364 КК України становить істотну шкоду, завдану інтересам вказаної юридичної особи.
Дії обвинуваченого ОСОБА_1 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 367 КК України.
Згідно із ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
За ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Разом із тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілі не позбавлені можливості звернутись до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.
Аналогічні висновки містяться й в інших рішеннях Верховного Суду, зокрема постановах від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16 к провадження № 51-1491 км19, від 17.11.2020 у справі № 333/6733/16-к провадження №51-4179км20, та ухвалах від 02.12.2020 у справі № 509/4247/17 провадження № 51-5696ск20, від 27.01.2021 у справі № 140/1547/15-к провадження №51-336ск 21, від 19.03.2021 у справі №451/1380/17 провадження №51-1253ск21.
Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що всі умови, які необхідні для покладення на відповідачка цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування завданої шкоди знайшли своє підтвердження в ухвалі Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2025 року (справа 705/3714/25, провадження 1-кп/705/908/25), якою відповідача хоча і звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності, однак звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вказаною вище нереабілітуючою обставиною не означає, що суд визнав його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення.
Як зазначалося судом, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
За змістом частини 1 статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.
За статтею 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП).
Отже, для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності на підставі пункту 3 частини 1 статті 134 КЗпП України в його діях повинні бути ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (пункт 3 частини 1 статті 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.
Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом.
Отже, відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 757/39752/15-ц (провадження № 61-18997св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 126/1408/18-ц (провадження № 61-4397св19), від 20 січня 2021 року в справі № 583/1942/17 (провадження № 61-15670св19), від 28 травня 2025 року у справі № 212/4819/23 (провадження № 61-14448св24).
Оскільки саме неправомірними діями ОСОБА_1 , що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, була спричинена матеріальна шкода, то саме відповідач має відповідати за завдану шкоду.
З огляду на те, що ухвалою суду, яка набрала законної сили встановлено, яке саме діяння та при яких обставинах було вчинено відповідачем, зважаючи на положення ч.6 ст.82 ЦПК України, відтак, такі обставини не підлягають доказуванню в даному процесу. Зважаючи на те, що внаслідок такого діяння заподіяна шкода, яка є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України, яка становить 99775,19 грн., суд приходить до висновку, що така шкода підлягає стягненню із відповідача, а тому вимоги позову підлягають задоволенню повністю.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами.
У частинах першій, шостій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення позивачі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
З огляду на викладене, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання вимоги про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, то відповідно судовий збір у сумі 2662,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст.12-13, 19, 81, 82, 9, 141, 259, 264-265, 268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Дослідної станції Київського аграрного університету Національної академії аграрних наук України (адреса: вул. Інтернаціональна, 4, м. Умань, Черкаська обл., ЄДРПОУ 21378004, р/р НОМЕР_3 В ДКСУ м. Умань) матеріальну шкоду, завдану внаслідок неналежного виконання директором Дослідної станції тютюнництва Національного наукового центру «Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України», покладених на нього службових обов`язків в загальній сумі 99 775 (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 19 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 07 квітня 2026 року.

Позивач: Уманська окружна прокуратура (вул. Гайдамацька, 16, м. Умань, Черкаська область).
Позивач: Національна академія аграрних наук України (вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 9, м. Київ, ЄДРПОУ 00024360). 
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Третя особа: Дослідна станція Київського аграрного університету Національної академії аграрних наук України (вул. Інтернаціональна, 4, м. Умань, Черкаська область, ЄДРПОУ 21378004). 

Суддя О.В. Душин