ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 752/13644/22
провадження № 61-10130св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Машкевич К. В. від 22 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І. від 24 червня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», яке перейменовано в АТ «Сенс Банк», у якому просив:
Визнати іпотеку майнових прав на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса забудови: АДРЕСА_2 , що виникла на підставі укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ним іпотечного договору від 21 вересня 2006 року № 02-038/7711, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т. В., запис у реєстрі № 3234, на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, такою, що припинена.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 08-038/440к, відповідно до умов якого йому було надано кредит у розмірі 70 327 дол. США зі сплатою 10,5% річних за користування ним на умовах погашення (згідно з графіку), передбачених пунктом 1.1. цього договору.
Цього самого дня на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ним та банком було укладено іпотечний договір № 02-038/7711, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончкар Т. В., запис у реєстрі нотаріальних дій № 3234, згідно з умовами якого він передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (будівельна адреса забудови: АДРЕСА_2 ).
02 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, згідно з пунктом 1.7 якого договір кредиту викладено в новій редакції, викладеній в додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, яким змінено валюту та суму кредиту шляхом видачі двох кредитів, а саме: кредит № 1 - 158 515,42 грн та кредит № 2 - 337 279,08 грн, загальною сумою - 495 794,50 грн.
Позивач вказував, що він належним чином виконав свої зобов`язання перед кредитором, здійснивши повне погашення кредиту № 1 та кредиту № 2 відповідно до умов, передбачених договором від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к.
Підтвердженням належного виконання зобов`язання з повернення основної суми (тіла) кредиту № 1 та кредиту № 2 є виписка по особовому рахунку позичальника від 08 квітня 2015 року № НОМЕР_1 , лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 29 квітня 2016 року № 301.1-186/96-15974, квитанції про погашення кредиту з відміткою кредитора про прийняття за період з 02 квітня 2015 року по 20 вересня 2021 року, довідка ПАТ «Укрсоцбанк» від 01 жовтня 2018 року № 04.22-08/96-8775.
У зв`язку з належним виконанням зобов`язання, виходячи з положень статей 509, 599 ЦК України, зобов`язання ОСОБА_1 з повернення кредиту № 1 та кредиту № 2 припинилися. Отже, є припиненою й іпотека, якою забезпечувалося виконання основного зобов`язання, що виникла на підставі іпотечного договору.
ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням вчинити дії щодо зняття іпотечного обтяження з підстав неналежного виконання основного зобов`язання за кредитом, проте банком вказане прохання залишено без задоволення. 
Щодо відсотків, про які заявляв відповідач, то розрахунку та порядку сплати відсотків за кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів у договорі, як істотної умови договору, сторонами в договорі не погоджувалися, а тому договір кредиту в цій частині є неукладеним.
Справа судами розглядалась неодноразово.
Короткий зміст ухвалених по справі судових рішень
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано іпотеку майнових прав на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса забудови: АДРЕСА_2 , що виникла на підставі укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 іпотечного договору від 21 вересня 2006 року № 02-038/7711, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаром Т. В., запис у реєстрі № 3234, на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, такою, що припинена. 
Задовольняючи позов та визнаючи іпотеку майнових прав припиненою, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з умов кредитування по кредиту № 1, а саме: пунктів 2.1., 2.2. статті 2 додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, сторони домовилися встановити процентну ставку за користування кредитом у гривні в розмірі 14 % річних. Отже, щодо кредиту № 1 сторонами погоджено розмір процентів та тип процентної ставки за кредитом у розмірі 14 % річних. Однак, зі змісту договору кредиту вбачається, що, погодивши розмір та тип процентної ставки за користування кредитом, всупереч вимогам статей 626, 628, 638, частини другої статті 1056-1 ЦК України сторонами не погоджено такої істотної умови кредитного договору як порядок сплати процентів за кредитом, а тому договір кредиту в цій частині є неукладеним.
Так, зазначені у пункті 2.1. статті 2 додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к у графіку погашення кредиту (таблиця) суми (3 170,31 грн) є сумами погашення основної суми (тіла) кредиту, що не включать суми процентів за користування кредитом.
При цьому, договір не містить, яким чином (щоденно, щоквартально, одноразово при укладенні чи закінчення строку договору тощо) та в якому розмірі сплачуються відсотки за кредитом. Договір не містить обов`язку позичальника самостійно розраховувати суми процентів за кредитом для сплати кредитору. Не випливає такий обов`язок позичальника й зі змісту інших умов договору кредиту чи законодавства.
Зміст пункту 1.5. договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к також не спростовує зазначеного, оскільки у ньому передбачено періодичність нарахування банком процентів (щоденно), але не зазначено яким чином результати нарахування доводяться до відома позичальника (письмово чи іншим чином), при тому, що у позичальника відсутній обов`язок самостійно нараховувати відсотки за кредитом.
Аналогічно вищенаведеному викладено умови кредитування по кредиту № 2.
Зазначені у пункті 3.1. статті 3 додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к у графіку (таблиця) суми (6 745,59 грн) є сумами в погашення основної суми (тіла) кредиту, що не включать суми процентів за користування кредитом. Згідно з пунктом 3.2. статті 3 додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитом № 2 у розмірі 1 (один) процент річних. Зі змісту статті 3 додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к та інших мов договору кредиту сторонами не погоджено такої істотної умови договору, як порядок сплати процентів за кредитом № 2, а тому договір в цій частині також є неукладеним.
Якщо у кредитному договорі сторони не погодили таку істотну умову, як порядок сплати процентів за користування кредитом, договір в цій частині вважається неукладеним, відповідно, зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом не виникають.
Вказані обставини підтверджуються рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у справі № 760/21689/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, яким у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. 
У зв`язку з належним виконанням основного зобов`язання з повернення кредиту № 1 та кредиту № 2, що виникло на підставі договору кредиту та договору про внесення змін до нього, основне зобов`язання позивача припинилося. У зв`язку з припиненням основного зобов`язання позивача є припиненою іпотека, якою забезпечено виконання основного зобов`язання, що виникла на підставі іпотечного договору.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» залишено без задоволення. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 під час розгляду справи підтвердив, що ним погашення процентів за кредитами не здійснювалося, оскільки їх сплату не погоджено сторонами договору кредиту. Разом з тим, умовами договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к та додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к сторони обумовили, що за користування кредитами в гривневій та іноземній валюті позичальник сплачує позикодавцю проценти за фіксованими ставками, розрахованими щоденно на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360. Проценти за користування кредитами в гривневій та іноземній валюті, нараховуються з дати укладення цього договору про внесення змін до дати повного погашення заборгованості за кредитами в гривневій та іноземній валюті.
Отже, надані сторонами докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань у ОСОБА_1 за договором від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к та додатком № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к та їх часткове виконання позичальником, оскільки погашено лише тіло за гривневим кредитом № 1 та за гривневим кредитом № 2, а проценти за користування кредитними коштами залишилися не погашеними. 
Оскільки матеріали справи не містять доказів повного виконання позичальником кредитних зобов`язань за договором кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, за договором від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к та додатком № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, а позивачем визнається несплата ним процентів за вказаними договорами, тоді як АТ «Сенс Банк» наполягає на наявності у позивача кредитної заборгованості за вказаними договорами, то відсутні правові підстави вважати припиненим вказаного зобов`язання на підставі частини першої статті 599 ЦК України, тобто, припинення зобов`язання виконанням, проведеним належним чином.
Оскільки іпотечний договір від 21 вересня 2006 року № 02-038/7711, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т. В., запис у реєстрі № 3234, є забезпечувальним договором кредитних зобов`язань позичальника, які в повному обсязі не виконані, тому відсутні правові підстави для його припинення.
Висновки суду першої інстанції про те, що у договорі кредиту сторони не узгодили таку істотну умову, як порядок сплати процентів за користування кредитом, тому договір у цій частині є неукладеним і зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом у позичальника не виникають, не відповідають ні положенням статті 1048 ЦК України, ні умовам договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к та додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к.
Постановою Верховного Суду від 02 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначила, що задовольняючи позов та визнаючи іпотеку майнових прав припиненою, суд першої інстанції виходив із того, що у договорі кредиту сторони не узгодили таку істотну умову, як порядок сплати процентів за користування кредитом, тому договір у цій частині є неукаденим і зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом у позичальника не виникають. Суд першої інстанції зазначив, що вказані обставини підтверджуються преюдиційним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року в справі № 760/21689/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, яким у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 під час розгляду справи підтвердив, що ним погашення процентів за кредитами не здійснювалося, оскільки їх сплату не погоджено сторонами договору кредиту. Разом з тим, умовами укладених між сторонами договорів передбачено, що за користування кредитами в гривневій та іноземній валюті позичальник сплачує позикодавцю проценти за фіксованими ставками, розрахованими щоденно на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360. Проценти за користування кредитами в гривневій та іноземній валюті, нараховуються з дати укладення цього договору про внесення змін до дати повного погашення заборгованості за кредитами в гривневій та іноземній валюті. Отже, висновки суду першої інстанції про те, що у договорі кредиту сторони не узгодили таку істотну умову, як порядок сплати процентів за користування кредитом, тому договір у цій частині є неукладеним і зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом у позичальника не виникають, не відповідають ні положенням статті 1048 ЦК України, ні умовам договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к та додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к. При цьому апеляційний суд про наявність рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у справі № 760/21689/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, а також про правове значення встановлених у цьому рішенні обставин, для розгляду цієї справи взагалі не зазначив. 
Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2024 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку із належним виконанням основного зобов`язання з повернення кредиту № 1 та кредиту № 2, що виникло на підставі договору кредиту та договору про внесення змін до нього, основне зобов`язання позивача припинилося, що відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» є підставою для припинення іпотеки.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
04 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Стовбун О. Й. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 357/2808/16, від 20 листопада 2019 року у справі № 467/395/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 178/1196/13, у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі № 6-224цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано доказів виконання ним зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду 18 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 752/13644/22 з Голосіївського районного суду м. Києва.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 21 вересня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 08-038/440к, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 70 327 доларів США зі сплатою 10,5 % річних за користування ним на умовах погашення (згідно з графіку), передбачених пунктом 1.1. цього договору.
Цього самого дня на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 02-038/771І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т. В., запис у реєстрі нотаріальних дій № 3234, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (будівельна адреса забудови: АДРЕСА_4 , будівельний номер 7).
02 квітня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, згідно з пунктом 1.7. якого договір кредиту викладено у новій редакції, викладеній у додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, яким змінено валюту та суму кредиту шляхом видачі двох кредитів, а саме: кредит № 1 - 158 515,42 грн та кредит № 2 - 337 279,08 грн., загальною сумою - 495 794,50 грн.
Щодо кредиту № 1, то згідно з графіку, погодженого у пункті 2.1. статті 2 додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, погашення кредиту здійснювалося з 02 серпня 2017 року по 20 вересня 2021 року включно, щомісячно, рівними частинами по 3 170,31 грн.
Щодо кредиту № 2, то згідно з графіку, погодженого у пункті 3.1. статті 3 додатку № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к, погашення кредиту здійснювалося з 02 серпня 2017 року по 20 вересня 2021 року включно, щомісячно, рівними частинами по 6 745,59 грн.
02 квітня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору від 21 вересня 2006 року № 02-0387711, яким, не змінюючи інших умов, внесено зміни до опису вимог (основного зобов`язання), забезпеченого іпотекою згідно з іпотечного договору з урахуванням зміни умов кредитування внаслідок укладення сторонами договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін до договору кредиту № 08-038/440к.
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 24 жовтня 2019 року № 799-рш відкликано банківську ліцензію та виключено ПАТ «Укрсоцбанк», яке є правонаступником АКБСР «Укрсоцбанк», з Державного реєстру банків у зв`язку із завершенням реорганізації шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» і з 15 жовтня 2019 року правонаступником активів та зобов`язань ПАТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк».
Протоколом позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» за № 2/2022, складеним 18 серпня 2022 року, змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк».
Звертаючись з позовом до суду про визнання іпотеки майнових прав на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса забудови: АДРЕСА_2 , припиненою, позивач зазначив, що він належним чином виконав зобов`язання перед кредитором, здійснивши повне погашення кредиту № 1 та кредиту № 2 відповідно до умов, передбачених договором від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту від 21 вересня 2006 року № 08-038/440к.
Підтвердженням належного виконання зобов`язання з повернення основної суми (тіла) кредиту № 1 та кредиту № 2 є виписка по особовому рахунку позичальника від 08 квітня 2015 року № НОМЕР_1 , лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 29 квітня 2016 року № 301.1-186/96-15974, квитанції про погашення кредиту з відміткою кредитора про прийняття за період з 02 квітня 2015 року по 20 вересня 2021 року, довідка ПАТ «Укрсоцбанк» від 01 жовтня 2018 року № 04.22-08/96-8775.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (частина перша статті 7 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов`язань визначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи. 
Підстави припинення права застави визначені у статті 593 ЦК України, відповідно до пункту 1 частини першої якої право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. 
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. 
Отже, за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.
До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Установлено, що у серпні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом у справі № 760/21689/18 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором кредиту № 08-038/440к від 21 вересня 2006 року. Банк указував, що станом на 11 червня 2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за договором кредиту, що включає в себе: 143 720,51 - сума заборгованості за кредитом; 7 232,17 грн - сума заборгованості за відсотками; 1 831,46 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 395,07 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 558,31 грн - інфляціні витрати за кредитом; 107,98 грн - інфляційні витрати за відсотками.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у справі № 760/21689/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, яким у задоволенні позову АТ «СенсБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено.
Суди встановили, що всупереч вимогам частини другої статті 1056-1 ЦК України сторонами не було погоджено такої істотної умови кредитного договору як порядок сплати процентів за кредитом, оскільки графік погашення процентів у договорі про внесення змін до кредитного договору та додатку № 1 відсутній. За таких обставин, кредитний договір в частині порядку погашення процентів є не укладеним. Стара редакція договору кредиту від 21 вересня 2006 року стосовно погашення кредиту та відсотків втратила чинність з моменту підписання договору про внесення змін № 1 до договору кредиту та Додатку № 1 до нього. За таких обставин, використання банком графіку погашення процентів, встановленим договором кредиту від 21 вересня 2006 року, не відповідає вимогам закону.
Таким чином, судові рішення у справі № 760/21689/18 мають преюдиційне значення у цій справі та встановлюють відсутність обов`язку ОСОБА_1 сплачувати банку проценти за договором кредиту № 08-038/440к від 21 вересня 2006 року, що спростовує доводити касаційної скарги у цій частині. 
На підтвердження повного виконання зобов`язань за договором кредиту № 08-038/440к від 21 вересня 2006 року, за договором від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту 08-038/440к від 21 вересня 2006 року та додатком № 1 до договору від 02 квітня 2015 року про внесення змін № 1 до договору кредиту № 08-038/440к від 21 вересня 2006 року, ОСОБА_1 долучено до позовної заяви квитанції про сплату на загальну суму 507 939,19 грн. У той час як загальна сума двох разових кредитів, виданих позивачу, становить 495 794,50 грн.
З огляду на наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у зв`язку з належним виконанням основного зобов`язання з повернення кредиту № 1 та кредиту № 2, що виникло на підставі договору кредиту та договору про внесення змін до нього, основне зобов`язання позивача припинилося, що відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» є підставою для припинення іпотеки.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов