ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року
м. Харків
справа № 953/8293/25
провадження № 22-ц/818/1624/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради,   ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2025 року в складі судді Латки І.П.
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи – відмовлено.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 – залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду від 12 листопада 2025 року про залишення без розгляду його заяви ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвали скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції по суті з обов`язковим вирішенням питання про призначення судово-психіатричної експертизи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно застосував ст.257 ЦПК України, оскільки зазначена норма стосується позовних заяв, а не заяви у справах окремого провадження та підстав для залишення заяви без розгляду не існувало. Зазначив, що деменція є психічним розладом, тому суд зобов`язаний був призначити експертизу. Вказав, що відмова у призначенні експертизи позбавила можливості довести обставини справи та порушила право на справедливий суд.

17.02.2026 за допомогою системи «Електронний суд» Харківська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала ухвали суду законнами, а апеляційну скаргу необґрунтованою. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у серпні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2025 року справу передано до Шевченківського районного суду м. Харкова за підсудністю.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження у складі одного судді і двох присяжних та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи – відмовлено.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 просив залишити його заяву без розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 – залишено без розгляду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.
Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.
Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 548/2531/18, від 05 жовтня 2021 року у справі № 308/13199/17, від 04 квітня 2022 у справі № 441/1609/19, від 23 листопада 2022 року у справі № 759/14677/21 (провадження № 61-10292св22).
За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для залишення заяви без розгляду, оскільки подати заяву про залишення заяви без розгляду є правом заявника, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу. При цьому надане заявнику право на подання такої заяви не залежить від думки інших учасників справи і суд не зобов`язаний при вирішенні відповідного питання з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи або мотивів, у зв`язку з якими така заява подана.
Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтоване залишення позову без розгляду спростовуються вищевикладеним.
Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції неправомірно застосував ст.257 ЦПК України, оскільки зазначена норма стосується позовних заяв, а не заяви у справах окремого провадження, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому трактуванні наведених вище норм процесуального права і їх змістом. Суд першої інстанції правомірно застосував частину 9 статті 10 ЦПК України, якою передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклав заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 12 листопада 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи, однак колегія суддів зазначає згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Однак, ці процесуально-правові порушення, не потягли за собою помилкового постановлення судом ухвали про залишення заяви без розгляду.
Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова 

В.Б. Яцина