Дата документу 17.03.2026 Справа № 314/2921/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №314/2921/16-ц    Головуючий у 1-й інстанції:Мануйлова Н.Ю.
Провадження №22-ц/807/651/26   Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 березня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кухаря С.В.,  Трофимової Д.А., Остащенко О.В.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Сердюк Романа Вікторовича на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 січня 2024 року у справі № 314/2921/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності, - 

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сердюка Романа Вікторовича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій зазначено, що після ухваленням рішення відповідачу стали відомі обставини, які є істотними для справи та які не були і не могли бути йому відомі під час розгляду справи.

В обґрунтування заяви вказав, що 11 січня 2024 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено рішення по цивільній справі № 314/2921/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності. Суд поділив у натурі між сторонами житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Поділ проведено відповідно до варіанту №1 висновку експерта І. Майстренко №0057 від 02.03.2023, яким експерт встановив, що сарай літ. Д являється об`єктом самочинного будівництва та при визначенні варіантів розділу вказаного житлового будинку не врахував сарай літ. Д. при розрахунках. Таким чином, поділ у натурі судом першої інстанції проведений без врахування у запропонованих експертом варіантах, сараю літ. Д.
На початку квітня 2024 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію права власності на частину спірного житлового будинку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 17.04.2025 вбачається, що за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину спірного будинку, в тому числі зареєстровано право власності на частину сараю літ. Д. Підставою реєстрації вказані судові рішення у справі №314/4403/14-ц від 08.07.2015 та від 10.11.2016. Представник відповідача вважає, що на час ухвалення у даній справі рішення суду першої інстанції від 11.01.2024, вже існували обставини, які вказували на неналежність сараю літ. Д до самочинно збудованого майна. Обставини неналежності сараю літ. Д до самочинно збудованого майна не були встановлені судом , хоча вони на той час вже існували. Висновок про самочинний сарай літ.Д, експерт зробив згідно з технічним паспортом ПП «Вільнянське БТІ» від 08.07.2014. Завірена копія вказаного технічного паспорта наявна в матеріалах даної судової справи як додаток №7 до висновку експерта. 
Відповідно до технічного паспорта БТІ, виготовленого ТОВ «Міжрегіональний центр технічної інвентаризації» та інвентаризації спірного будинку 03.04.2014, сарай літ. Д, не являється об`єктом самочинного будівництва. Копія вказаного технічного паспорту наявна у матеріалах даної судової справи. Відповідно до технічного паспорту БТІ від 08.07.2014 виготовленого ПП «Вільнянське БТІ» за замовленням позивач ОСОБА_2 (тобто через 3 місяці після первинної інвентаризації 03.04.2014) сарай літ. Д зазначається як самочинно збудований об`єкт нерухомого майна. У той же час, через два роки після складання технічного паспорту із самочинно збудованим сараєм літ. Д, означені обставини були спростовані рішеннями судів у справі №314/4403/14-ц від 08.07.2015 та від 10.11.2016. При поділі майна у справі №314/4403/14-ц суди віднесли сарай літ. Д до спільної часткової власності подружжя, яку зареєстрував державний реєстратор М. Тищенко 17.04.2025. На час розгляду справи сарай літ. Д належав до спільної сумісної власності подружжя за рішенням суду, але без реєстрації права власності.
Отже, вище вказане має істотне значення для розгляду даної справи. Суд мав врахувати належність сараю літ. Д до майна подружжя, як це встановлено іншими судами, які відбулися раніше. Як наслідок, слід дійти висновку про неналежність сараю літ. Д до самочинного майна та дефектність висновку експерта, який не врахував сарай літ. Д. Це також вказує на штучне заниження вартості всього майна, визначеної без сараю літ. Д та заниження виплаченої апеляційним судом компенсації за неподільне майно.
На час ухвалення у даній справі рішення суду першої інстанції від 11.01.2024 відомості про реєстрацію права власності на сарай літ. Д не були внесені у державний реєстр речових прав. Відповідно, відомості про неналежність сараю літ. Д до самовільно збудованого майна, не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Вказане має істотне значення для розгляду даної справи. 
Згідно зі звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_3 03.05.2025, вартість спірного житлового будинку становить 806 000,00 грн відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки складеного ФОП ОСОБА_3 01.05.2025, вартість земельної ділянки під спірним житловим будинком становить 148 103,00 грн. Вартість спірного майна при розгляді справи № 314/2921/16 визначена експертом в сумі 557 841,00 грн. Зазначене являється нововиявленими обставинами, які мають істотне значення для справи про поділ у натурі майна подружжя. Просить ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Підставами відмови являються: відсутність висновку експерту, який би визначав поділ у натурі сараю літ. Д, не врахована загальна та дійсна вартість спірного будинку (в тому числі з сараєм літ. Д) у розмірі 806 000,00 грн, сума компенсації за неподільне майно визначена та стягнута без врахування державної реєстрації права власності про належність сараю літ. Д, до спільної часткової власності подружжя.

На підставі вищевикладеного просила суд переглянути рішення Вільнянського районно суду Запорізької області від 11.01.2024 року за нововиявленими обставинами. Скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішити питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сердюк Романа Вікторовича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сердюк Романа Вікторовичаподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року. Направити матеріали для нового розгляду заяви про перегляд у суд першої інстанції, з обов`язком суду надати оцінку всім нововиявленим обставинам у їх сукупності та вирішити питання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Врахувати заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 23.12.2025 року про відмову у призначення експертизи, як складової цієї апеляційної скарги. 
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що нововиявлені обставини існували на час ухвалення рішення, але не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі відповідачу ОСОБА_1 . До реєстрації права власності на сарай літ.Д, його виключення з самочинного будівництва та проведення його оцінки, нікому не було відомо, що з його врахуванням загальна оцінка спірного майна подружжя збільшиться на 250 000,00грн. Суд в оскаржуваній ухвалі, не встановив і не перевірив ключове, а саме, те, що нововиявленою обставиною є не «факт існування техпаспорту», а сукупність юридичних фактів, які спростовують самочинність сараю та доводять, що суд вирішив справу без врахування дійсної вартості сараю літ.Д, яка становить 250 000грн. У ході розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, адвокат Р.Сердюк подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Експертиза була необхідна для визначення нових варіантів поділу майна, з врахуванням сараю літ.Д та нової оцінки. У задоволенні клопотання про призначення експертизи, суд відмовив. Юридичний статус сараю як частини нерухомого майна та об`єкта спільної часткової власності не виник «з нуля» у 2025 році, а підтверджений і випливає із судових актів 2015–2016 років, які вже існували на час розгляду даної справи. Отже, висновки рішення суду від 11.01.2024року про склад майна, можливість/ неможливість поділу, а також про баланс часток та компенсацію мали б оцінюватися з урахуванням того, що сарай літ.Д є реальним об`єктом спільної власності, і його фактичне «виведення» з реального поділу спричиняє дисбаланс та втрату доступу відповідача ОСОБА_1 до частки його майна.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Жидкова Л.І. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 , її представник – адвокат Жидкова Л.І., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, яким судова повістка-повідомлення та апеляційна скарга була надіслана в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника апеляційного суду про доставлення судових документів до електронного кабінету ОСОБА_2 – 04.02.2026 19:40:22, адвокату Жидковій Л.І. - 17.03.2026 0:20:07 (т.5 а.с.247, т.6 а.с.83), до апеляційного суду не з`явилися. 

Адвокат Жидкова Л.І. надала суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та її представник – адвокат Жидкова Л.І, не отримали доступ до матеріалів справи (т.6 а.с.78-79). 

Розглянувши дане клопотання, колегія судів приходить до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 про розгляд справи була повідомлена належним чином ще 04.02.2026, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду (т.5 а.с.247). 

Крім того, колегія суддів враховує, що адвокат Жидкова Л.І. надала суду письмові пояснення, в яких з викладеними обгрунтуваннями заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та просила ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 та її представника, адвоката Жидкової Л.І.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи ОСОБА_2 та іі представник – адвокат Жидкова Л.І. були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, адвокат Жидкова Л.І. реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності ОСОБА_2 та її представника – адвоката Жидкової Л.І.. 

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. 

Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній/касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 червня 2021 року в справі № 9901/424/18.

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (провадження № 11-430заі20), пункт 6.38.).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі№ 361/161/13-ц (провадження № 14-35цс25) вказано, що:

«125. Cуд касаційної інстанції не позбавлений можливості надати правову оцінку нововиявленим обставинам (перевірити правильність кваліфікації обставин як нововиявлених) для мети перегляду, порядок якого визначає процесуальний закон (тобто перевірити дотримання судами норм процесуального права, не вдаючись до оцінки чи переоцінки доказів, поданих стороною на підтвердження обставин, які вона вважає достатньою підставою для перегляду). У такому випадку Верховний Суд не вдається до оцінки доказів, якими підтверджуються обставини, на які сторона посилається як на нововиявлені, а лише надає оцінку відповідності критеріям нововиявленості як підстави для перегляду судового рішення.

126.Отже, Велика Палата Верховного Суду висновує, що суд касаційної інстанції під час касаційного перегляду ухвалених судами судових рішень щодо задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може надавати оцінку наявності / відсутності цих обставин та відповідно постановити нове судове рішення щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами й відмовити у її задоволенні».

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Отже, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Судом встановлено, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2015 по цивільній справі №314/4403/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном, поділ незавершеного будівництвом житлового будинку та земельних ділянок задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно подружжя та визнано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий №2321510100:13002:0015, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 . За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки. Поділено спільне сумісне майно подружжя та визнано право спільної часткової власності на незавершений будівництвом житловий будинок (житловий будинок - А, службова прибудова а, гараж - Б, погріб пг, оглядова яма, сарай Д, душ Е, вбиральня Ж, ворота 8, паркан 3, водопровід 4, водомір 4-1, паркан 5, хвіртка 6, зливна яма 7, замощення - І), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (двадцять сім): ОСОБА_1 - 1/4 частки; - за говорухою ОСОБА_4 - 3/4 частки. Поділено спільне сумісне майно подружжя та визнано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1166 га, кадастровий № 2321586100:07:0001:0044, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 . За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частку земельної ділянки, за ОСОБА_2 визнано право власності на 3/4 частки земельної ділянки. У задоволенні решти позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено 

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.11.2016 рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2015 змінено. Визнано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1166 га кадастровий №2321586100:07:0001:0044 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 - на 1/2 частку будинку та на 1/2 частину земельної ділянки; за ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку та на 1/2 частину земельної ділянки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 62500 грн компенсації за автомобіль У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Вільнянського районного суду від 11.01.2024 року по цивільній справі № 314/2921/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності, задоволено.
Розділено житловий будинок, господарські будівлі та споруди на території домоволодіння (садиби) № 27 згідно з варіантом 1 відповідно до висновку експерта ОСОБА_5 № 0057 за результатами проведення додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 314/2921/16-ц, виділено:
ОСОБА_2 , такі приміщення в житловому будинку (визначено зеленим кольором): прим. №1 10,07 м2; прим. №2- 16,60 м2; прим. №3 - 6,00 м2; прим. №4 5,00 м2, прим. №5 12,90 м2 (разом з урахуванням площі улаштування перегородок) 51,25 м2); такі будівлі та споруди: частина літ. А житловий будинок; частина літ. а службова прибудова; літ. Б гараж; літ. пг погріб; оглядова яма; літ. №8 ворота; літ. №3 паркан; літ. №6 хвіртка; частина літ. І замощення;
ОСОБА_1 , такі приміщення в житловому будинку (визначено жовтим кольором): прим. №6 - 10,07 м2; прим. №7 7,90м2; прим №8 -15,00 м2; прим. №9 -9,11 м2; прим. №10 9,11 м2 (разом (з урахуванням площі улаштування перегородок) 51,25 м2; такі будівлі та споруди: частина літ. А житловий будинок; частина літ. а службова прибудова; літ. Е душ; літ. Ж вбиральня; літ. № 4 водопровід; літ. №4-1 водомір; літ. №5 паркан; літ. №7 зливна яма; частина літ. І замощення.
Розділено земельну ділянку АДРЕСА_1 кадастровий номер 2321586100:07:0001:004 площею 0,1166 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по частині згідно з варіантом 1 відповідно до висновку експерта ОСОБА_5 № 0057 за результатами проведення додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 314/2921/16-ц, виділивши:
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 583,0м2 (S-1 на плані визначена зеленим кольором);
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельну ділянку площею 583,0 м2 (S-2 на плані визначена жовтим кольором);
відстань між точками, вказаними на схемі, складає: від точки 1 до точки 2 10,27м; від точки 2 до точки 3 6,48 м; від точки 3 до точки 4 9,66 м; від точки 4 до точки 5 11,55 м; від точки 5 до точки 6 10,08 м; від точки 6 до точки 7 4,71 м; від точки 7 до точки 8 19,30 м; від точки 8 до точки 9 -17,20 м; від точки 9 до точки 10 30,44 м; від точки 10 до точки 11 11,45 м; від точки 11 до точки 12 6,05 м; від точки 12 до точки 13 -5,03 м; від точки 13 до точки 14 - 2,30 м; від точки 14 до точки 15 - 5,00 м; від точки 15 до точки 16 1,00 м; від точки 16 до точки 17 -2,20 м; від точки 17 до точки 18 -21,00 м; від точки 18 до точки 19 8,60 м; від точки 19 до точки 7 8,70 м.
Розділено земельну ділянку АДРЕСА_3 кадастровий номер 2321510100:13002:0015, площею 0,1000 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по 1/2 частин згідно з варіантом 1 відповідно до висновку експерта ОСОБА_5 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 143/144-17 від 28.03.2018 по цивільній справі №314/2921/16-ц, виділивши:
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку, площею 500,0м2 (S-2 на плані визначена в жовтий колір);
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельну ділянку, площею 500,0 м2 (S-2 на плані визначена в зелений колір);
відстань між точками, вказаними на схемі, складає: від точки 1 до точки 2 10,96м; від точки 2 до точки 3 13,33 м; від точки 3 до точки 4 37,45 м; від точки 4 до точки 5 12,67 м; від точки 5 до точки 6 12,86 м; від точки 6 до точки 1 44,87 м.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: 24000,00 грн на залучення спеціаліста; 10000,00 грн за проведення додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи; 5942,40 грн за проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи; 275,60 грн судового збору (т.3 а.с.29-41).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року по справі №314/2921/16-ц рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.01.2024 у цій справі змінено, доповнено наступним чином. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 17040 гривень 75 копійок. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т.4 а.с.5).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у справі № 314/2921/16-ц про розподіл в натурі житлового будинку господарських будівель та споруд на території домоволодіння (садиби) АДРЕСА_1 , суд розподілив житловий будинок господарські будівлі та споруди на території домоволодіння АДРЕСА_1 згідно з варіант № 1 експерта ОСОБА_5 № 0057 за результатами проведення додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, відповідно до якої сарай літ –Д значиться як самочинно побудована будівля, та не був врахований при розподілі житлового будинку будівлі та спруд. Висновок про самочинний сарай літ.Д, експерт зробив згідно з технічним паспортом ПП «Вільнянське БТІ» від 08.07.2014. Завірена копія вказаного технічного паспорта наявна в матеріалах даної судової справи як додаток №7 до висновку експерта (т. 2 а.с. 148). 

Звертаючись із заявою до суду про перегляд рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.01.2024 року представник ОСОБА_1  - адвокат Сердюк Романа Вікторовича як на істотну обставину, що не була встановлена судом та не могла бути йому відома, послалася на ту обставину, що суд мав врахувати належність сараю літ. Д до майна подружжя, як це встановлено іншими судами, які відбулися раніше. Отже, неналежність сараю літ. Д до самочинного майна та дефектність висновку експерта, який не врахував сарай літ. Д. вказує на штучне заниження вартості всього майна, визначеної без сараю літ. Д та заниження виплаченої апеляційним судом компенсації за неподільне майно. На час ухвалення у даній справі рішення суду першої інстанції від 11 січня 2024 року відомості про реєстрацію права власності на сарай літ. Д не були внесені у державний реєстр речових прав. Відповідно, відомості про неналежність сараю літ. Д до самовільно збудованого майна, не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Вказане має істотне значення для розгляду даної справи. 

Проаналізувавши зміст рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 січня 2024 року по цивільній справі № 314/2921/16-ц та наведені заявником підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, які вказані представником  ОСОБА_1 - адвокатом Сердюк Р. В., не є нововиявленими, у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи Вільнянським районним судом.  Судові рішення у справі №314/4403/14-ц від 08.07.2015 та від 10.11.2016 набрали законної сили 10.11.2016, були відомі ОСОБА_1 та оскаржувались ним. Саме цими рішеннями, як вважає ОСОБА_1 , за ним було визнано право власності на частину сараю літ Д за адресою: АДРЕСА_1 . 

У Висновку експерта № 0057 від 02 березня 2023 року, який покладено в основу судового рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 січня 2024 року про поділ в натурі житлового будинку господарських будівель та споруд, земельних ділянок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зазначено, що сарай - літ. Д є самочинно побудованою спорудою, тому експерт не включив його у поділ майна. Розподілив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами домоволодіння ( садиби) АДРЕСА_1 та земельної ділянки за варіантом 1 відповідно до висновку експерта ОСОБА_5 за результатами проведення додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 0057 від 02 березня 2023 року. Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сердюк Р.В. брав участь у справі № 314/2921/16-ц та мав можливість надати заперечення та спростувати обставини, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги про поділ майна в натурі, подати відзив на позовну заяву, в тому й числі ставити питання про включення сараю – літ Д в спільну часткову власність подружжя та в розподіл майна, проте цим не скористався та погодився з таким розподілом майна.
Подаючи апеляційну скаргу на рішення Вільнянського районного суду від 11 січня 2024 року представник ОСОБА_2 – адвокат Сердюк Р.В. просив скасувати судове рішення. Поділити житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку експерта № 143/144-17 від 28 березня 2018 року, по варіанту № 1 (сторінка висновку експерта № 19). Визнати за відповідачем ОСОБА_1 пропозицію для співвласника № 1, призначену в додатку № 1 зеленим кольором, в тому й числі у житловому будинку приміщення: № 1-10.07 кв. м.. № 2-16.60 кв. м., № 3 -6,00 кв. м.; № 4-5,00 кв. м. № 5-12,90 кв. м., загальною площею 51,25 кв. м., іншу частину з цього варіанту визнати за позивачем ОСОБА_2 .. Земельну ділянку під вказаним будинком, разом з розташованими на ній господарськими будівлями та спорудами, залишити в спільному сумісному користуванні співвласників будинку. В задоволенні решти позовних вимог, відмовити ( т.3 а.с. 223). Тобто, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що останній не ставив питання про незаконність рішення суду в частині невключення сараю літ-Д в розподіл майна подружжя, хоча у висновку експерта № 143/144-17 від 28 березня 2018 року на який ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі також зазначено, що сарай літ. –Д є самочинно побудована споруда ( т. виділенні матеріали а.с. 132). Технічний паспорт ПП «Вільнянське БТІ» від 08.07.2014 на підставі якого експерт зробив висновок про самочинний сарай літ. Д. наявний в матеріалах даної судової справи як додаток №7 до висновку експерта.

З огляду на зазначене, сукупність юридичних фактів, які, на думку заявника спростовують самочинність сараю літ. Д та доводять, що суд вирішив справу без врахування дійсної вартості сараю літ.Д, були відомі заявнику під час ухвалення рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2015 по цивільній справі №314/4403/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном, поділ незавершеного будівництвом житлового будинку та земельних ділянок. Отже, були й відомі відповідачу ОСОБА_1 під час розгляду справи № 314/2921/16-ц.

Посилання заявника, що відомості про реєстрацію права власності на сарай літ. Д були відсутні у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а були внесені за його заявою лише 17.04.2025 року, тому не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до пунктів 1, 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

ОСОБА_1 зазначає, що підставою реєстрації право власності на частину спірного будинку, в тому й числі реєстрації права власності на 1\2 частину сараю літ. Д було рішення суду у справі № 314/4403/13-ц від 08 липня 2015 року та від 10 листопада 2016 року, про яке йому було відомо, оскільки він приймав участь у даній справі як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Отже, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ,в тому й числі на сарай літ. Д., яка була здійснена державним реєстратором за заявою заявника 17 квітня 2025 року, тобто після ухвалення рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 січня 2024 року, яке є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, не свідчить про те, що дана обставина є нововиявленою. Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це підтвердження державою фактів набуття права власності, яке було набуте заявником на сарай літ. Д на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2015 по цивільній справі №314/4403/14-ц, тобто задовго до державної реєстрації права власності, та розгляду справи № 314/2921/16-ц. 

Таким чином, заява по суті зводиться до спроби схилити суд до переоцінки доказів, які існували на час розгляду справи та незгоди з рішенням суду, тому правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з судовим рішенням і спростовуються матеріалами справи.

Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01, пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00, пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст.367,368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, - 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Сердюк Романа Вікторовича – залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 18 березня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кухар С.В. 	Трофимова Д.А.