Справа № 522/27866/25
Провадження по справі № 3/522/172/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Іванов В.В., при секретарі Тетьковій В.М., за участю адвоката Кубрак Ю.В., діючої в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з УПП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

13.12.2025 о 01 год. 20 хв., громадянин ОСОБА_1 керував електросамокатом 200752 в м. Одесі по проспекту Лесі Українки, 23 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager та в медичному закладі відмовився, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова водія на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
За даним фактом відносно водія ОСОБА_1 поліцейським полку УПП в Одеській області ДПП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539385 від 13.12.2025, за яке передбачене адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні захисник – адвокат Кубрак Ю.В., що діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернулась до суду із клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Свої доводи мотивувала тим, що на відеозаписі, напрацьованого ІПП в Одеській області відсутній факт керування ОСОБА_1 електросамокатом. Зокрема, за її твердженням, відеозапис, наданий працівниками ІПП в Одеській області як доказ у справі, не містить чіткого та беззаперечного підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював керування вказаним електросамокатом. 
Крім того, адвокат зазначила, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки на пропозицію працівників поліції пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер, ОСОБА_1 спочатку погодився. 
Разом із тим, сторона захисту вказала на істотні порушення встановленої процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, як зазначила адвокат, працівники поліції некоректно сформулювали пропозицію щодо проходження огляду, поставивши її у формі альтернативи: пройти огляд на місці зупинки, відмовитися від його проходження або пройти огляд у медичному закладі. Такий підхід, на переконання захисту, не відповідає вимогам чинного законодавства, яке передбачає чіткий порядок дій.
Також сторона захисту звернула увагу суду на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Додатково захисник зазначила, що ОСОБА_1 зупинили під час повітряної тривоги у місті Одесі, що супроводжувалася гучними вибухами. За таких обставин, як наголосила адвокат, поведінка ОСОБА_1 була зумовлена об`єктивними факторами небезпеки та стресу. Окрім цього, він поспішав додому, де на нього чекала його дівчина, що також вплинуло на його емоційний стан та подальше прийняття рішень.
У сукупності наведені обставини, за позицією сторони захисту, свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а також про недопустимість та неналежність зібраних доказів. 
Також адвокат Кубрак Ю.В., діюча в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просила у разі визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не застосовувати до нього додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, та застосувати ст. 69 КК України.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали адміністративної справи, переглянувши відеозапис, напрацьований ІПП в Одеській області, заслухавши надані в судовому засідання пояснення адвоката Кубрак А.А., суд вважає, що ОСОБА_1  своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.
Норма ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Згідно з установленою практикою, при розгляді адміністративних справ зазначених категорій і, зокрема ст. 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» тощо.
Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Однак, при цьому, норма ст. 130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіброскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».
Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електросамокатом, який має електродвигун, за допомогою якого він приводиться у рух, а також призначений для перевезення людей.
З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким в стані алкогольного сп`яніння настає адміністративна відповідальність, передбачена ст. 130 КУпАП.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Норма ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Зі змісту ч. 1 ст. 266 КУпАП, оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п. 2 Розділу І «Загальні положення» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У п. 3 Розділу І «Загальні положення» Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, які дають підстави поліцейському вважати, що особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння, серед яких визначено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, які і були виявлені поліцейським у притягуваного ОСОБА_1 , а тому були підставою для проведення його огляду.
Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З викладеного слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, від проходження такого огляду відмовився.
Під час дослідження адміністративного матеріалу встановлено, що ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що свідчать додані до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539385 від 13.12.2025 матеріали адміністративної справи, а саме: довідка про отримання особою посвідчення водія, довідка про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння та відеозапис, напрацьований працівниками УПП.
Винуватість ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом з бодікамери ІПП в Одеській області, на якому зафіксований факт виявлення явних ознаків алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками ІПП в Одеській області, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager та в медичному закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився. 
Із відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських вбачається, що ІПП в Одеській області зупинили ОСОБА_1 , який керував електросамокатом. Поліцейський зазначив, що під час спілкування у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер або проїхати до лікаря нарколога. Під час спілкування ОСОБА_1 пояснив, що раніше, у денний час, він вживав алкогольні напої, а транспортний засіб залишив у районі Аркадії в місті Одесі. З його слів, після повернення додому він виявив, що забув ключі, у зв`язку з чим вирішив поїхати за ними. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер спочатку погодився, однак зрозумівши, що треба зачекати декілька хвилин, відмовився від проходження огляду, пояснивши тим, що на парковці його чекає дівчина та він поспішає додому. Під час спілкування з ІПП в Одеській області ОСОБА_1 підтвердив факт керування електросамокатом. Працівники поліції запропонували проїхати до медичного закладу охорони здоров`я або відмовитись від проходження вказаного огляду, на що ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_1 також підтвердив факт вживання напередодні алкогольних напоїв та ІПП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що поліцейськими було дотримано норми вказаної Інструкції, у них були наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу, перебуває за кермом з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager та в медичному закладі, однак останній відмовився, що підтверджується відеозаписами.
Перевіркою матеріалів також не встановлено порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання адміністративного протоколу, відповідають вимогам статті 266 КУпАП і Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції №1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Щодо клопотання адвокат Кубрак Ю.В., діючої в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що у разі визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не застосовувати до нього додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, та застосувати ст. 69 КК України, суд зазначає наступне. 
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є імперативно визначеною та передбачає одночасне застосування до особи, яка вчинила правопорушення, адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
Таким чином, позбавлення права керування транспортними засобами у даному випадку не є додатковим видом стягнення, який може застосовуватися або не застосовуватися на розсуд суду, а виступає обов`язковим елементом санкції. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи захисника в цій частині є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим клопотання про незастосування позбавлення права керування транспортними засобами та застосування статті 69 КК України задоволенню не підлягає.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Судом враховується характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Суд враховує те, що ОСОБА_1 вчинив умисне правопорушення, характер якого вказує на те, що воно є грубим адміністративним правопорушенням.
Обставин, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до увагу особу ОСОБА_1 , а також безальтернативну санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік.
Згідно ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 665,60 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 40-1, 130, 268, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за редакцією від 01.01.2026 року, стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665,60 гривень на користь держави.
У разі несплати правопорушником штрафу не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, постанова про накладання штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП.
Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси Віктор ІВАНОВ