Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

18.03.2026 р. справа №520/25790/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
 	ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)	
до 	НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 	

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у незарахуванні до пільгової вислуги років ОСОБА_1 з розрахунку один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час; 2) зобов`язання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України внести зміни до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в частині зазначення: належної вислуги років на пільгових умовах - 11 років 05 місяців 06 днів, належної загальної вислуги років - 28 років 11 місяців 17 днів.
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що суб”єкт владних повноважень протиправно відмовив у перерахунку показника тривалості пільгової вислуги років військової служби за рахунок часу участі у бойових діях під час правового режиму воєнного стану.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що під час визначення вислуги років позивача та оформлення його звільнення з військової служби відповідач діяв виключно в межах повноважень і відповідно до законодавства, чинного на момент прийняття відповідного рішення, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам». Подальші зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 №1508, не можуть застосовуватися до правовідносин, що виникли раніше, оскільки вказаною постановою прямо передбачено, що вислуга років, обчислена під час призначення пенсії або оформлення звільнення до набрання нею чинності, перегляду не підлягає, що відповідає принципу незворотності дії нормативно-правових актів у часі, закріпленому у статті 58 Конституції України. Крім того, НОМЕР_1 прикордонний загін не наділений повноваженнями щодо самостійного перегляду чи зміни раніше визначеної вислуги років після звільнення військовослужбовця у випадках, коли таке обчислення здійснено відповідно до законодавства, чинного на момент звільнення.
Матеріали позову після повернення з суду апеляційної інстранції були отримані судом - 30.01.2026р.
Рішення про відкриття провадження у справі було прийнято - 02.02.2026р. 
Відзив на позов надійшов до суду - 11.03.2026р.
Відповідь на відзив надійшла до суду - 11.03.2026р.
Оскільки здобуті судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень суб”єкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Тож суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв”язку, проаналізував зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив обґрунтованість доводів наявних у справі процесуальних документів приєднаними до справи доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
З приєднаних до матеріалів справи доказів судом з”ясовано, що заявник народився - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 ; отримав р.н.о.к.п.п. – НОМЕР_3 ; згідно виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідченням серії НОМЕР_4 від 10.06.2015р. є учасником бойових дій; проходив військову службу на штатній військовій посаді в організаційній структурі НОМЕР_1 прикордонного загону (інспектор прикордонної служби вищої категорії – начальник 2 відділення інспекторів прикордонної служби (кулеметник) НОМЕР_5 прикордонної застави НОМЕР_6 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування; згідно з наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 04.12.2023р. №695-ОС був звільнений з військової служби на підставі п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов”язок та військову службу» (необхідність здійснення постійного догляду) з 20.12.2023р.; згідно з наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС був виключений зі списків особового складу з 20.12.2023р. із обчисленням вислуги років: календарної – 17р. 06м. 11дн., пільгової – 06р. 11м. 06дн., загальної – 24р. 05м. 17дн.
За викладеними у позові твердженнями, позивач в рамках отримання правничої допомоги через адвоката звернувся до відповідача із запитом, в якому просив повідомити, виходячи з чого ОСОБА_1 у наказі від 20.12.2023 року № 756-ос було обраховано пільгову вислугу років саме на рівні 06 років 11 місяців 06 днів. Здійснити ОСОБА_1 перерахунок пільгової вислуги років, з урахуванням один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час згідно даних журналів бойових дій. Унести зміни до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 в частині пільгової та загальної вислуги років на підставі проведеного перерахунку.
Згідно з листом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.02.2024р. №08/1668-24-вих за поданим в інтересах заявника зверненням була вчинена відмова з приводу перерахунку показника тривалості пільгової вислуги років, позаяк п.п. «а» п.3 Постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 передбачено зарахування на пільгових умовах - саме один місяць служби за три місяці - участі у бойових діях у воєнний час і не передбачено зарахування на пільгових умовах - саме один місяць служби за три місяці – участі у бойових діях під час дії воєнного стану. 
На думку сторони позивача, відповідачем не було зараховано до пільгової вислуги років один місяць за три, час участі у бойових діях з 23.03.2022 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 27.10.2023, 05.11.2023, що протиправно вплинуло на загальну вислугу років та у чому вбачаються ознаки протиправної бездіяльності відповідача.
Тож, предметом позову є вимога про внесення змін до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в частині зазначення: належної вислуги років на пільгових умовах - 11 років 05 місяців 06 днів, належної загальної вислуги років - 28 років 11 місяців 17 днів.
Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень у формі наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС та листа начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.02.2024р. №08/1668-24-вих, заявник ініціював даний спір.
Тож, предметом спору у справі є питання відповідності дій суб”єкта владних повноважень з приводу обчислення показника тривалості пільгової військової служби заявника вимогам національного закону України, чинного саме станом на 20.12.2023р., котре охоплює та поглинає питання наявності у суб”єкта владних повноважень правомірної можливості провести обчислення показника тривалості пільгової військової служби заявника в інший спосіб ніж – 06р. 11м. 06дн.
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Суд зазначає, що згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.
За приписами ст.ст.17 і 65 Конституції України до згаданих вище обов`язків людини перед суспільством належить обов”язок з приводу захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності України у спосіб відбуття військової служби відповідно до закону.
Таким законом є Закон України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов”язок і військову службу", згідно з п.3 ст.1 якого військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Суспільні відносини з приводу порядку виконання громадянами військового обов`язку військовослужбовцями Державної прикордонної служби України врегульовані приписами Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України від 03.04.2003 №661-IV «Про Державну прикордонну службу України», Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України (затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009), а також загальновійськовими статутами Збройних Сил України, дія яких поширюється на військовослужбовців інших військових формувань, зокрема Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-ХІV; далі за текстом - Дисциплінарний статут), Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-ХIV; далі за текстом - Статут внутрішньої служби).
Так, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов"язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
З огляду на правову природу суспільних відносин з приводу проходження військової служби суд вважає, що на ці відносини підлягають поширенню і загальні засади (принципи) проходження державної служби, сформульовані законодавцем у положеннях ст.4 Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу".
Порядок обчислення вислуги років військової служби регламентований приписами ст.ст.17-172 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згадані норми права присвячені обчисленню показника тривалості вислуги років військової служби виключно у контексті набуття особою права на пенсію та обчислення розміру пенсії.
У межах спірних правовідносин заявник не набув права на пенсію у порядку Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Ініційований заявником спір цих обставин не стосується.
Водночас із цим, за суттю запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права негативні наслідки, спричинені неоднозначністю, суперечливістю чи прогалинами в законодавстві у сфері публічно-правових відносин, не можуть застосовуватись на шкоду приватній особі чи бути підставою для розширеного тлумачення повноважень суб”єктів владних повноважень, а натомість - в окресленому випадку підлягає застосуванню принцип «найбільш сприятливого становища для особи» (favor libertatis). 
Подібні за суттю правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2025р. у справі №280/7446/24.
Тому, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника варіантом тлумачення норми національного закону України є поширення норм ст.ст.17 та 171 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виданих на подальший розвиток цих норм закону приписів підзаконних нормативно-правових актів на відносини з приводу обчислення вислуги років військової служби як такої.
Суд відмічає, що приписи ст.ст.17-172 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" отримали подальший розвиток у положеннях постанови КМУ від 17.07.1992р. №393.
Згідно з п.2 Розділу І Закону України від 21.03.2024р. №3621-ІХ ст.171 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було викладено у такій редакції: 
"Стаття 17-1. Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом
Порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На пільгових умовах особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" і "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років зараховується участь у бойових діях у воєнний час, під час дії воєнного стану; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - один місяць служби за три місяці.
Кабінет Міністрів України може визначити інші підстави та порядок обчислення вислуги років на пільгових умовах, крім тих, що передбачені частиною другою цієї статті".
Закон України від 21.03.2024р. №3621-ІХ у цій частині набрав чинності - 04.05.2024р.
До набуття чинності Законом України від 21.03.2024р. №3621-ІХ ст.171 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мала такий вигляд: "Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.".
Суд констатує, що оскаржений заявником наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.12.2023р. №756-ОС був виданий до настання події набрання чинності ст.171 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону України від 21.03.2024р. №3621-ІХ - 04.05.2024р., а тому повинен відповідати положенням національного закону України з питання обчислення пільгової вислуги років військової служби, чинного станом на 20.12.2023р.
Після набрання чинності ст.171 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону України від 21.03.2024р. №3621-ІХ - 04.05.2024р. постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508 були внесені зміни до постанови КМУ від 17.02.1992р. №393.
Зокрема, було доповнено постанову КМУ від 17.02.1992р. №393 пунктом 1-1 такого змісту:
"1-1. Вислуга років для призначення пенсії обчислюється за даними послужного списку особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, інших документів (витягів з наказів, бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, книг служби, наказів про залучення до відповідних заходів, довідок військових частин, архівних установ, відомостей про виконання розвідувальних заходів). ".
Також було викладено п.3 постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 у такій редакції:
"3. До вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, зараховується на пільгових умовах: 1) особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану;".
Окрім того, було доповнено постанову КМУ від 17.07.1992р. №393 пунктом 4-1 такого змісту:
"4-1. Установити, що особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, яким відповідно до пункту 3 цієї постанови в редакції, що діяла до 17 травня 2024 р. включно, зарахування періодів служби було передбачено на пільгових умовах для визначення розміру пенсії, під час призначення пенсії за вислугу років такі періоди зараховуються до вислуги років відповідно до законодавства, що діяло до 17 травня 2024 р. включно, для визначення розміру пенсії.
Установити, що особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану з 24 лютого 2022 р. до 3 травня 2024 р. включно.
Установити, що особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, період участі у бойових діях під час воєнного стану з 4 травня 2024 р. до 17 травня 2024 р. включно, а також час проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України у зазначений період, зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії - один місяць служби за три місяці.
Вислуга років, що була обчислена під час призначення пенсії за вислугу років особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 р. № 1508 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393”, не переглядається.".
Згідно з п.2 постанови КМУ від 27.12.2024р. №1508 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування з урахуванням того, що абзаци перший і четвертий пункту 6 змін, затверджених цією постановою, застосовуються з дня набрання чинності Законом України від 21 березня 2024 р. № 3621-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист”, пункти 4, 5, абзац другий пункту 6 змін, затверджених цією постановою, застосовуються з дня набрання чинності Законом України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку”, підпункти 3, 4, 7 пункту 1 змін, затверджених цією постановою, застосовуються з дня набрання чинності Законом України від 25 квітня 2024 р. № 3674-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення”, підпункти 1, 2, 5, 6 пункту 1, пункти 3, 7-12 змін, затверджених цією постановою, застосовуються з дня набрання чинності Законом України від 18 липня 2024 р. № 3886-IX “Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів”.
Тож, згідно з п.п.1 п.3 КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції постанови КМУ від 27.12.2024р. №1508 до вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, зараховується на пільгових умовах особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.
Натомість, згідно з п.п.«а» п.3 КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.
Застосовуючи положення наведених норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що: 1) п.3 постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 в редакції до набуття чинності постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508 мовить саме про випадок участі особи у бойових діях у якості кваліфікуючої умови для кратного обчислення показника тривалості пільгової вислуги років військової служби; 2) п.п.«а» п.3 КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508 мовив про випадок кратного обчислення пільгової вислуги років саме у випадку участі особи у бойових діях у воєнний час; 3) п.п.1 КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції постанови КМУ від 27.12.2024р. №1508 мовить про випадок кратного обчислення пільгової вислуги років саме у випадку участі особи у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.
При цьому, у силу спеціального застереження п.41 постанови КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508 вислуга років, що була обчислена під час призначення пенсії за вислугу років особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 р. № 1508 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393”, не переглядається.
Повторно суд нагадує, що згідно з ст.171 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону України від 21.03.2024р. №3621-ІХ лише з - 04.05.2024р. на пільгових умовах до вислуги років зараховується участь у бойових діях як у воєнний час, так і під час дії воєнного стану (а не виключно у воєнний час за правилом попереднього регламентування) та час проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - один місяць служби за три місяці.
До 04.05.2024р. такого правила у національному законодавстві України не існувало.
З наведених вище міркувань, суд розглядаючи справу, вважає за необхідне розмежувати правову категорію "воєнний час" від правової категорії "воєнний стан".
За наведеними у ст.1 Закону України від 06.12.1991р. №1932-ХІІ "Про оборону України" визначеннями: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;
У розумінні ч.1 ст.1 Закону України від 12.05.2015р. №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з п.19 ст.106 Конституції України Президент України вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України Відповідно до п.20 ст.106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
З наведеного слідує, що воєнний час - це юридично визначений період, що охоплює час від моменту оголошення стану війни або фактичного початку воєнних дій до моменту їх припинення та укладення миру. 
Суд відмічає, що у межах спірних правовідносин з проходження заявником військової служби в Україні жодного разу не оголошувався воєнний час, але був оголошений та неодноразово продовжений воєнний стан.
Окрім того, з наведених вище міркувань, розглядаючи справу, суд вважає за необхідне розмежовувати правову категорію "бойові дії" від правової категорії "заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії" (далі за текстом - Заходи).
Так, згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022р. №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі за текстом - Постанова №168).
Пунктом 1 цієї постанови визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Розв”язуючи спір, суд відзначає, що у розумінні ст.1 Закону України від 06.12.1991р. №1932-ХІІ “Про оборону України” бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Отже, за загальним правилом як особливості ведення бойових дій, так і специфіка здійснення Заходів знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із колом функцій та завдань відповідного державного органу, зокрема, конкретним видом Збройних Сил України, конкретним родом сил Збройних Сил України, функціональним призначенням конкретної військової частини Збройних Сил України (або інших військових формувань чи правоохоронних органів).
При цьому, норми самої постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 не містять ані визначення переліку чи змісту бойових дій, ані визначення переліку чи змісту Заходів.
Пунктом 21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 було установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.
Разом із тим, відповідного положення відносно виплати додаткової винагороди, підвищеної до 100.000,00грн. норми постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 станом на календарну дату набрання чинності постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 не містили.
Однак, суд вважає, що з огляду на приписи ст.8 Конституції України дана обставина не може бути визнана перешкодою для видання відповідним суб`єктом права у межах власної управлінської компетенції підзаконного нормативно-розпорядчого акту з приводу переліку та змісту як бойових дій, так і Заходів.
Відносно військовослужбовців Державної прикордонної служби України така конкретизація послідовно у часі відбувалась у спосіб видання підзаконних локальних нормативно-правових актів Адміністрації Державної прикордонної служби України з питання виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, а саме: наказу Адміністрації Державної прикордонної служби від 31.03.2022р. №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», який уведено в дію з 24.02.2022р. (далі за текстом - Наказ №164-АГ), наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022р. №392/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі за текстом - Наказ №392/0/81-22-АГ), наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09.12.2022р. №628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168» (далі за текстом - Наказ №628/0/81-22-АГ).
Однак, ані п.2 Наказу №164-АГ, ані п.2 Наказу №392/0/81-22-АГ, ані п.2 Наказу №628/0/81-22-АГ не містять розмежування бойових дій від Заходів.
У подальшому порядок виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 був регламентований приписами Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (затверджено наказом МВС України від 26.01.2023р. №36, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.01.2023р. за №196/39252; далі за текстом - Порядок №36) та Особливостями виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (затверджені наказом МВС України від 01.09.2023р. №726, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.09.2023р. за №1543/40566; далі за текстом – Особливості №726).
Згідно з п.2 Наказу №164-АГ під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районах ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення заходів з виводу сил та засобів з-під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання польотів, пов`язаних з евакуацією військовослужбовців, цивільного населення, озброєння та інших матеріальних засобів з районів бойових дій;
виконання бойових завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Згідно з п.2 Наказу №392/0/81-22-АГ під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем:
(1) бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;
(2) бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;
(3) бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
(4) польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
(5) бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;
(6) бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;
(7) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави;
(8) бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.
Згідно з п.3 Порядку №36 до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належать виконання військовослужбовцем у районах ведення воєнних (бойових) дій: 1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; 2) бойових (спеціальних) завдань з усебічного забезпечення органів (підрозділів) Держприкордонслужби, угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовим розпорядженням в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником; 3) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником, відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення їх у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього вогневого контакту з противником; 4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником; 5) бойових (спеціальних) завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей; 6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями; 7) бойових (спеціальних) завдань у складі екіпажу корабля, катера, судна забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також виконання бойових завдань з пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів; 8) бойових (спеціальних) завдань у складі відділів прикордонної служби, прикордонної застави, прикордонної комендатури, прикордонної комендатури швидкого реагування в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником.
Згідно з п.3 Особливостей №726 до безпосередньої участі в бойових діях або заходах, здійснення яких передбачає виплату додаткової винагороди, зазначеної в абзаці другому підпункту 1 пункту 2 цих Особливостей, належить виконання військовослужбовцями завдань:
1) безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора: на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються (у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти), звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час збройного нападу (вогневого ураження); з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником; з вогневого ураження виявлених повітряних цілей; з ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту або польотів, пов`язаних з вогневим ураженням противника; з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням; з усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони, за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником; з контррозвідувального забезпечення, що здійснюється органами Держприкордонслужби, які виконують бойові (спеціальні) завдання в умовах безпосереднього зіткнення з противником, а також проведення оперативно-розшукових і контррозвідувальних заходів, негласних слідчих (розшукових) дій в умовах безпосереднього зіткнення з противником; з лікувально-евакуаційного забезпечення та надання медичної допомоги медичним персоналом медичних (стабілізаційних) пунктів та зведених медичних підрозділів; 2) з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника, з бойового чергування та інших завдань екіпажів кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також виконання бойових завдань з пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів у районах здійснення заходів, у тому числі поза районами ведення воєнних (бойових) дій; 3) з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії; 4) з вогневого ураження противника або вирішення інших бойових (спеціальних) завдань (цілевказання, ведення повітряної розвідки, фотографування, застосування засобів радіоелектронної боротьби) зовнішніми екіпажами безпілотних авіаційних комплексів у складі підрозділу (засобу) експлуатації безпілотних авіаційних комплексів у районах здійснення заходу, у тому числі поза районами ведення воєнних (бойових) дій; 5) з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником на ділянках відповідальності органів Держприкордонслужби (в районах виконання ними завдань) у межах українсько-російської ділянки державного кордону поза районами ведення воєнних (бойових) дій; 6) відповідно до бойових наказів (розпоряджень), перебуваючи безпосередньо на території держави-агресора.
Відносно військовослужбовців Збройних Сил України така конкретизація послідовно у часі відбувалась у спосіб видання Міністром оборони України телеграми від 07.03.2022р. №248/1217, телеграми від 25.03.2022р. №248/1298, Окремого доручення від 23.06.2022р. №912/з/29, наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44, наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566.
Ці розпорядчі документи також не містять розмежування бойових дій від Заходів.
Відносно військовослужбовців Національної гвардії України наказом Командувача Національної гвардії України від 29.03.2022р. №89 була затверджена Інструкція з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі за текстом - Інструкція №89) та Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі за текстом - Порядок №89). 
При цьому, суд відзначає, що зміст п.1 Порядку №89 не містить розмежування бойових дій від Заходів.
У подальшому Порядок та Умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України були затверджені наказом МВС України від 26.01.2023р. №37 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023р. за №194/39250; далі за текстом - Порядок №37).
При цьому, суд відзначає, що зміст п.3 Порядку №37 не містить розмежування бойових дій від Заходів.
У подальшому Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України були затверджені наказом МВС України від 01.09.2023р. №729 (зареєстрований в міністерстві юстиції України 04.09.2023р. за №1544/40600; далі за текстом – Особливості №729).
При цьому, суд відзначає, що зміст п.3 Особливостей №729 не містить розмежування бойових дій від Заходів.
Пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» передбачено установити, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX: військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, а також здійснюють бойові (спеціальні) завдання, у період здійснення зазначених заходів (завдань).
Суд відзначає, що і нормами Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ не запроваджено критеріїв розмежування бойових дій від Заходів.
Постановою КМУ від 09.08.2023р. №836 на подальший розвиток абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану” було викладено у новій редакції п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 (унаслідок чого п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 09.08.2023р. №836 став незастосовним відносно правовідносин за участі військовослужбовців Збройних Сил України), а постанова КМУ від 28.02.2022р. №168 була доповнена п.11 та п.12.
Однак і норми постанови КМУ від 09.08.2023р. №836 не містять розмежування бойових дій від Заходів.
Уперше розмежування правових наслідків особистої та безпосередньої участі особи у бойових діях від правових наслідків особистої та безпосередньої участі особи у Заходах було застосовано законодавцем у нормах постанови КМУ від 12.04.2024р. №419, де указано, що у разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань”.
Вдруге розмежування правових наслідків особистої та безпосередньої участі особи у бойових діях від правових наслідків особистої та безпосередньої участі особи у Заходах було застосовано законодавцем у нормах постанови КМУ від 11.02.2025р. №153 та у нормах постанови КМУ від 30.07.2025р. №942.
Суд нагадує, що за правовою позицією сторони позивача суб”єктом владних повноважень протиправно не було зараховано до пільгової вислуги років один місяць за три час участі у бойових діях з 23.03.2022 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 27.10.2023, 05.11.2023.
Суд відмічає, що з відомостей журналу ведення бойових дій НОМЕР_6 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2022р. №12 (ГРИФ) слідує, що за період 23.03.2022р.-03.01.2023р. особовий склад підрозділу, до складу якого входив заявник не брав участі саме у бойових діях.
З відомостей журналу ведення бойових дій НОМЕР_6 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.12.2022р. №247-ДСК слідує, що за період 10.12.2022р.-06.04.2023р. особовий склад підрозділу, до складу якого входив заявник не брав участі саме у бойових діях, а сам заявник 28.02.2023р.-10.03.2023р., 13.03.2023р.-18.03.2023р. облікований у якості знаходження на лікарняному.
З відомостей журналу ведення бойових дій НОМЕР_6 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.08.2023р. №522-ДСК слідує, що за період 16.08.2023р.-23.08.2023р. особовий склад підрозділу, до складу якого входив заявник не брав участі саме у бойових діях.
З відомостей журналу ведення бойових дій НОМЕР_6 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.08.2023р. №545-ДСК слідує, що за період 22.08.2023р.-11.12.2023р. особовий склад підрозділу, до складу якого входив заявник не брав участі саме у бойових діях, а сам заявник 01.10.2023р.-15.10.2023р. облікований у якості знаходження у відпустці, а 06.11.2023р.-28.11.2023р. облікований у якості знаходження на лікуванні після отриманого 05.11.2023р. поранення унаслідок мінометного обстрілу (за відсутності боєзіткнення з ворогом).
З відомостей журналу ведення бойових дій НОМЕР_6 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.12.2022р. №234-ДСК слідує, що за період 06.04.2023р.-14.06.2023р. особовий склад підрозділу, до складу якого входив заявник не брав участі саме у бойових діях.
З відомостей журналу ведення бойових дій НОМЕР_6 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.06.2023р. №400-ДСК слідує, що за період 14.06.2023р.-16.08.2023р. особовий склад підрозділу, до складу якого входив заявник не брав участі саме у бойових діях, а сам заявник 25.07.2023р.-09.08.2023р. облікований у якості знаходження у відпустці.
Відтак, матеріали справи не містять доказів особистої та безпосередньої участі заявника у межах спірних правовідносин саме у бойових діях на лінії бойового зіткнення з противником.
Також матеріали справи не містять і доказів проходження заявником військової служби у межах спірних правовідносин під час воєнного часу.
Отже, станом на 20.12.2023р. умови проходження заявником військової служби у межах спірних правовідносин не відповідали вимогам п.п.«а» п.3 КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508, а відтак, суб”єкт владних повноважень був позбавлений об”єктивної можливості вчинити правомірне управлінське волевиявлення з приводу обчислення показника тривалості пільгової військової служби заявника у спосіб інакший від застосованого у наказі начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС, яким заявник був виключений зі списків особового складу з 20.12.2023р. із обчисленням вислуги років: календарної – 17р. 06м. 11дн., пільгової – 06р. 11м. 06дн., загальної – 24р. 05м. 17дн.
Розглядаючи справу, суд окремо зважає, що за правилами п.21 Порядку №393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Згідно ж п.3 Порядку №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, зараховується на пільгових умовах.
Верховний Суд у постанові від 14.11.2023 у справі №600/3836/22-а зазначив, що умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності постановою КМУ від 16.02.2022р. №119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ після набрання чинності зазначеної постановою, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.
Також Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, переглядаючи справу №520/5695/23 в касаційному порядку, у постанові від 10.12.2024 підтримав правовий висновок, викладений у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 14.11.2023 у справі №600/3836/22-а про те, що до правовідносин, пов`язаних з призначенням пенсії за вислугу років відповідні правові норми, зокрема, Порядку №393 підлягають застосуванню в тій редакції, яка була чинна на момент звернення особи до відповідного суб”єкта владних повноважень із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років.
У зазначеній постанові від 10.12.2024 у справі №520/5695/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформував такий правовий висновок: призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII особам, які звільнені зі служби в поліції і звернулись із заявою для оформлення та направлення документів до пенсійних органів після 19.02.2022 (набрання чинності постановою КМУ від 16.02.2022р. №119, якою внесені зміни до порядку №393), здійснюється виходячи з обчислення календарної вислуги років.
Суд вважає застосовними наведені вище правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин і доходить до висновку про відсутність у заявника у межах спірних правовідносин порушеного права на обчислення іншого показника тривалості пільгової вислуги військової служби, аніж указаний у наказі начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС (06р. 11м. 06дн.), позаяк заявник у межах спірних правовідносин не проходив військової служби саме в умовах особистої та безпосередньої участі у веденні бойових дій та не набув права на призначення пенсії за вислугу років у порядку Закону №2262-ХІІ.
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі відмови з приводу внесення змін до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС в частині обчислення показника тривалості пільгової вислуги років військової служби у - 06р. 11м. 06дн., проте відповідач не порушив такою відмовою прав (інтересів) заявника, бо окрім правильності проведених суб`єктом владних повноважень обчислень тривалості військової служби заявника у конкретних умовах заявник також і не набув права на призначення пенсії за вислугу років у порядку Закону №2262-ХІІ, де юридично значимим фактором для визначення розміру пенсії є показник загальної вислуги років військової служби, сформований за рахунок сумування (кумуляції) показника календарної вислуги років із показником пільгової вислуги років.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин були з`ясовані із достатньою повнотою, положення належної норми права були витлумачені правильно, за відсутності станом на 20.12.2023р. доказів проходження заявником військової служби в окреслених у п.«а» п.3 постанови КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508 умовах (участь саме у бойових діях у воєнний час) обчислення показника тривалості пільгової вислуги років військової служби заявника було проведено органом публічної адміністрації без порушень чинного на той час закону.
Приписи ст.171 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону України від 21.03.2024р. №3621-ІХ (набрав чинності - 04.05.2024р.) та постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508 (застосовується з 04.05.2024р.) не можуть бути поширені на заявника, позаяк військова служба заявника була припинена - 20.12.2023р. і показники тривалості календарної вислуги років цієї служби, пільгової вислуги років цієї служби, загальної вислуги років цієї служби повинні обчислюватись саме за національним законом України, чинним на - 20.12.2023р., а не за новими правилами, котрі набрали чинності з - 04.05.2024р. 
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки – не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко