ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20229/18 Суддя (судді) першої інстанції: Сагайдак В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Златіна С.В.,
суддів: Осіпової О.О., Кравченка Є.Д.,
при секретарі: Сосницька В.П.,
за участі: представника позивача - адвоката Харко Д.М.,
представника відповідача - Полюхович І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В : 
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач; ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач; ГУ ДПС у м. Києві), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з призначення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 , що оформлено наказом від 10 жовтня 2018 року № 15116;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 10 жовтня 2018 року №15116 "Про проведення позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 ".
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 на підставі наказу від 10 жовтня 2018 року №15116. 
В обґрунтування позовних вимог платник податків зазначив, що запит відповідача не містить інформації, яка підтверджує отримання у встановленому порядку даних, що можуть вказувати на ймовірне порушення вимог податкового законодавства, як і не містить переліку інформації, яка запитується у платника податків. Позивач зазначив, що у разі відсутності у запиті податкового органу переліку інформації, яка запитується, платник податків звільняється від обов`язку надавити відповідь на такий запит. ФОП ОСОБА_1 звернув увагу, що копію оскаржуваного наказу платник податків отримав вже після закінчення строку проведення невиїзної позапланової перевірки, чим порушено пункт 79.2 статті 79 ПК України.
У відповідності до "Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва", затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року №399, дана адміністративна справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів протиправності податкової перевірки; суд не вбачає порушення відповідачем Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом. 
Не погоджуючись з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що запит відповідача не містить інформації, яка підтверджує отримання у встановленому порядку даних, що можуть вказувати на ймовірне порушення вимог податкового законодавства, як і не містить переліку інформації, яка запитується у платника податків.
Апелянт наголосив, що у разі відсутності у запиті податкового органу переліку інформації, яка запитується, платник податків звільняється від обов`язку надавити відповідь на такий запит.
Позивач відмітив, що копію оскаржуваного наказу платник податків отримав вже після закінчення строку проведення невиїзної позапланової перевірки, чим порушено п.79.2 ст. 79 ПК України. 
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 квітня 2026 року о 10:30. 
06 березня 2026 року представник ГУ ДПС у м. Києві - Полюхович Іванна Іванівна, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2026 року повторно зобов`язано Головне управління ДПС у місті Києві у строк до 20 березня 2026 року надати суду копії Акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 02 листопада 2018 року №4428/26-15-42-03-2143105978 та податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом на підставі Акту від 02 листопада 2018 року №4428/26-15-42-03-2143105978.
18 березня 2026 року, на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2026 року, представник ГУ ДПС у м. Києві - Полюхович Іванна Іванівна, подав клопотання про долучення доказів, до яких долучено копії Акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 02 листопада 2018 року №4428/26-15-42-03-2143105978 та податкові повідомлення-рішення та інші рішення, прийняті контролюючим органом на підставі Акту від 02 листопада 2018 року № 4428/26-15-42-03-2143105978. 
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване апелянтом судове рішення - без змін.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доводи учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 згідно із записом про включення відомостей до ЄДР за №20720170000009344 зареєстровано суб?єктом господарювання, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію Серії В02 НОМЕР_3 від 29 січня 2002 року. 
3 01 січня 2012 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку за ставкою 5 %, група - 3, що також підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку Серії А НОМЕР_2 від 15 травня 2012 року видане ДПІ у Святошинському районі міста Києва ДПС. 
02 листопада 2018 року засобами поштового зв`язку Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , який з огляду на зміст пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України є самозайнятою особою, отримав копію наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 10 жовтня 2018 року №15116 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 », а також копію повідомлення від 10 жовтня 2018 №59976/26-15-42-03-27 про проведення перевірки.
Відповідно до Акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 02 листопада 2018 року №4428/26-15-42-03-2143105978, документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені такі порушення:
1. підпункту 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року Nє 2755-VI із змінами та доповненнями;
2. підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-IV зі змінами та доповненнями, а саме податкові декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік, 2016 рік та 2017 рік не подані;
3. пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року Nє 2755-VI із змінами та доповненнями, а саме занижено та не сплачено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 530 444,53 грн;
4. порушення пункту 16 підрозділ 10 розділ XX Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року Nє 2755-VI із змінами та доповненнями а саме не нараховано та не сплачено військового збору на загальну суму 47 985,23 грн.;
5. підпункту 4 пункту 2 статті б Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 зі змінами та доповненнями, а саме звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску за період з 2012 року по 2017 рік подані не за встановленою формою;
6. порушено абзац 3 пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року N 2464-VI зі змінами та доповненнями, а саме не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, з чистого оподатковуваного доходу, на загальну суму 469 705,04 грн.;
7. пункту 181.1 ст.181, п. 183.10 ст. 183, 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року Nє 2755-VI із змінами та доповненнями, а саме не нараховано та не сплачено до бюджету податкове зобов?язання з податку на додану вартість за період з з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, на загальну суму 639 802 грн. 
29 листопада 2018 року на підставі Акту №4428/26-15-42-03-2143105978 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0122524203, яким суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» збільшено на 600135,00 грн, серед яких сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями - 480107,00 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 120028,00 грн. 
29 листопада 2018 року на підставі Акту № 4428/26-15-42-03-2143105978 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0122484203, яким суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» збільшено на 59981,55 грн, серед яких сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями - 47985,23 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 11996,32 грн. 
29 листопада 2018 року на підставі Акту № 4428/26-15-42-03-2143105978 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0122474203, яким суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» збільшено на 663055,67 грн, серед яких сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями - 530444,53 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 132611,14 грн. 
29 листопада 2018 року на підставі Акту № 4428/26-15-42-03-2143105978 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0122464203, яким до суб`єкта господарювання застосовано штрафні санкції у сумі 510,00 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування». 
29 листопада 2018 року ГУ ДФС у м. Києві виставило платнику податків - ФОП ОСОБА_1 , вимогу №Ф-375 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 469705,04 грн.
29 листопада 2018 року рішенням ГУ ДФС у м. Києві №0122504203 про застосування штрафних санкцій до за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до самозайнятої особи ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 158700,48 грн.
29 листопада 2018 року рішенням ГУ ДФС у м. Києві №0122514203 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до самозайнятої особи ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 680,00 грн.
Вважаючи наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 10 жовтня 2018 року №15116 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 » протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з такого. 
Колегією суддів встановлено, що податковим органом станом на день розгляду справи проведено позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 , за результатом проведення якої складено акт про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 02 листопада 2018 року № 4428/26-15-42-03-2143105978. 
На підставі вказаного Акту контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення від 29 листопада 2018 року №0122524203, №0122484203, №0122474203, №0122464203; виставлено вимогу від 29 листопада 2018 року №Ф-375 та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій №0122504203, №0122514203. 
Копії Акту, перелічених рішень податкового органу та вимоги містяться в матеріалах справи. 
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. 
Як убачається зі змісту спірного наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, підставою для його прийняття зазначено, зокрема, підпункт 78.1.2, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 та п.79.2 ст. 79 ПК України
Відповідно до підпункту 78.1.2, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1 , 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК ).
Глава 8 розділу ІІ ПК визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
При цьому приписи ПК в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової / позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова / позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77 , пункт 78.5 статті 78 ПК ).
Стаття 79 ПК визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Пунктом 79.2 цієї статті встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Варто зазначити, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.
Відповідно до пункту 79.3 статті 79 ПК присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК).
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).
При цьому абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС , відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла таких висновків: аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Стосовно заявлених позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що … за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію .
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акта індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Оскільки колегією суддів встановлено, що перевірка відповідачем завершена та за її результатами прийнято контролюючим органом податкові повідомлення - рішення та інші рішення, то оскарження позивачем наказу як акту індивідуальної дії, який вже фактично реалізовано, не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
При цьому поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Аналогічну правову позицію займає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17. 
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у справі № 816/228/17 також був наказ податкового органу про призначення позапланової невиїзної документальної перевірки, як і у даній справі.
Згідно вимог ч.2 ст. 356 КАС України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст. 242 КАС України).
Оскільки станом на день розгляду справи у суді апеляційної інстанції наявна правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, то колегія суддів повинна врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Слід зауважити, що хоча колегія суддів закрила провадження у справі саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС, суд апеляційної інстанції роз`яснює, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства, відтак звернення із заявою про передачу справи не зможе бути розглянуте і вирішене судом.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення передбачені статтею 315 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
За вказаних обставин, колегія суддів скасовує рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 640/20229/18 та ухвалює нове рішення про закриття провадження у справі № 640/20229/18.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Підстави для розподілу судових витрат, з урахуванням приписів статті 139 КАС України, відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242-244, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 640/20229/18 - скасувати.
Провадження у справі №640/20229/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04116, код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - закрити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя С.В. Златін

Суддя О.О. Осіпова

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст судового рішення виготовлено 01 квітня 2026 року.