Справа № 645/2659/26
Провадження № 1-кп/645/379/26 
В И Р О К
Іменем України
30 березня 2026 року м. Харків 
Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду в м. Харкові у спрощеному провадженні (порядку) без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026226220000048 від 16.02.2026 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сєвєродонецьк, Луганської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, 
у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
15.02.2026 приблизно о 15:00 годині, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився за місцем мешкання в домоволодінні будинку АДРЕСА_2 , де перебував зі співмешканкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В подальшому, в ході раптово виниклої конфліктної ситуації, на ґрунті особистих неприязних відносин, між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , відбувся словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . 
Після цього, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень і бажаючи діяти саме таким чином, взяв кухонний ніж та наблизився до ОСОБА_4 .
Надалі, ОСОБА_3 , знаходячись обличчям до обличчя на відстані витягнутої руки, наніс потерпілій один удар вказаним кухонним ножем, тримаючи його в правій руці, в область лівої гомілки в верхньої третини ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_3 , наніс другий удар кухонним ножем в область лівої ноги потерпілої, а саме по межі верхньої та середньої третини.
У подальшому продовжуючи свій протиправний намір ОСОБА_3 , тримаючи в своїй правій руці кухонний ніж наніс третій удар по ОСОБА_4 , а саме по розгинальній поверхні лівого передпліччя в нижній частині.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/142-С/2026 від 23.03.2026, тілесні ушкодження у вигляді: дві різані рани на лівій нозі та різана рана на лівій руці.
По ступеню тяжкості це тілесні ушкодження які належать до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що СПРИЧИНИЛИ за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95р.
Враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є близькими особами, які спільно проживають, однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, а характер насильства відповідає критеріям, визначеним у ст. ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством.
Таким чином, умисні, протиправні дії ОСОБА_3 кваліфіковані як кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України - тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор надав до суду клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була підписана в присутності захисника – адвоката ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду та надав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Просив призначити покарання у вигляді штрафу, оскільки він має необхідні заощадження для його оплати.
Потерпіла ОСОБА_4 також подала заяву про ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та надала згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.
Частиною 2 статті 382 КПК України передбачено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Враховуючи викладене, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційно не одружений, проте спільно проживає з ОСОБА_4 однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до п.1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою перебувають (перебували) в близьких відносинах.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України та враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, особу ОСОБА_3 , його відношення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.
Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі № 453/225/19 зауважив, що Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» (далі Закон № 2227-VIII), який набрав чинності 11.01.2019, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.
Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 7 ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Суб`єкт, відповідальний за виконання програм для кривдників, організовує та забезпечує проходження кривдниками таких програм. Кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.
Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння: взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.
У п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Як наголошується у Стамбульській конвенції (ст. 2), її положення застосовуються до всіх форм насильства щодо жінок, у тому числі до домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.
У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
Оскільки потерпіла є співмешканкою обвинуваченого та між ними наявні фактичні сімейні відносини (спільне проживання), суд вважає кримінальне правопорушення таким, що пов`язане з домашнім насильством у розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", у зв`язку з чим підлягає застосуванню обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством необхідно застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме, направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників на строк 3 місяці, оскільки це сприятиме його виправленню та у сукупності з призначеним покаранням, забезпечить досягнення мети кримінальної відповідальності.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу та застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України. 
На переконання суду, такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та формування у свідомості обвинуваченого уявлення про неминучість покарання, у разі вчинення кримінального правопорушення.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Частиною 4 статті 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Немишлянського районного суду м.Харкова від 17.02.2026 року по справі № 645/1229/26 (провадження № 1-кс/645/258/26) накладено арешт на речі, а саме на джинси з речовиною бурого кольору, поміщено до паперового конверту; предмет схожий на ніж (з холодильника), поміщений до картонової коробки; предмет схожий на ніж з РБК (з дивану), поміщено до картонної коробки; футболка з РБК, поміщено до паперового конверту; черевик з речовиною бурого кольору, поміщено до картонної коробки, які було виявлено та вилучено, під час огляду місця події 15.02.2026 року в період часу з 21:54 години по 22:52 години за адресою: м. Харків, пров. Оршанський, буд. 5. Визначено місцем зберігання даних речових доказів по кримінальному провадженню №12026226220000048 від 16.02.2026 року камеру схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області. Згідно наявної розписки, вказане майно передано не відповідальне зберігання ОСОБА_4 .
У зв`язку з тим, що провадження по цій кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп.
Роз`яснити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до частини 1 статті 26 КВК України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
На підставі п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України, застосувати до  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці, виконання якої покласти на Адміністрацію Немишлянського району Харківської міської ради. 
Роз`яснити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Контроль за поведінкою  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирався.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Немишлянського районного суду м.Харкова від 17.02.2026 року по справі № 645/1229/26 (провадження № 1-кс/645/258/26).
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: джинси з речовиною бурого кольору, предмет схожий на ніж, предмет схожий на ніж з РБК, футболку з РБК, черевик з речовиною бурого кольору, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити в її розпорядженні.
Відповідно до ч.4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Немишлянський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя