ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10025/25 (суддя Царікова О.В., м. Дніпро)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №160/10025/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 квітня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – відповідач-2), згідно з яким просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 15.10.2024 № 912410196433, яким відмовлено ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у проведенні перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), як судді у відставці, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 року, виходячи з суми суддівської винагороди станом на 01.01.2024 року, зазначеної в довідці-розрахунку №Б-с-1343 від 07.10.2024 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, та здійснити виплату перерахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2024 року.
Позов фактично обґрунтовано тим, що позивачем отримано довідку із складовими суддівської винагороди виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі ч. 2 ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому позивач має право для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із складових визначених цими довідками.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 15.10.2024 № 912410196433, яким відмовлено ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), як судді у відставці, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024, виходячи з суми суддівської винагороди станом на 01.01.2024 року, зазначеної в довідці-розрахунку №Б-с-1343 від 07.10.2024, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, та здійснити виплату перерахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2024 року.
Рішення суду мотивовано тим, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди – прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), є неправомірною.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтовано тим, що виходячи з наведених положень Законів України про Державний бюджет, суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 має бути визначена із урахуванням розміру прожиткового мінімуму 2102 грн. Змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 2020 року не відбулось, а тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 07.10.2024 року №Б-с-1343.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, враховуючи відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про повернення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач є пенсіонером та на момент виходу на пенсію мав стаж роботи понад 32 роки, що підтверджується трудовою книжкою позивача.
Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 працював на посаді судді: 
з 21.05.1984 року по 09.04.1990 року народним суддею Бабушкінського районного народного суду м. Дніпропетровська;
з 10.04.1990 року по 19.04.2000 року заступником голови, суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська;
з 20.04.2000 року по 13.08.2000 року суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська;
з 14.08.2000 року по 02.06.2004 року заступником голови, суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська;
з 03.06.2004 року по 17.05.2016 року головою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська;
з 17.05.2016 року по 20.09.2016 року суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.
Наказом Голови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська №29-К/2016 від 20 вересня 2016 року суддю Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 відраховано зі штату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з 20 вересня 2016 року.
На теперішній час ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Дані обставини встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року по справі №160/13979/20, яке набрало законної сили, та не потребують доказування в силу ч. 4 ст. 78 КАС України.
У зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01.01.2024 був встановлений у розмірі 3028,00 грн., ОСОБА_1 звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області із заявою про видачу довідки про розмір суддівської винагороди з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2024 рік для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
07.10.2024 року позивачу було видано Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області довідку-розрахунок № Бс-1343 від 07.10.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, згідно якої «Суддівська винагорода на 01.01.2024 року судді, який здійснює повноваження без врахування обмежень встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" складає 185 313,60 грн., у тому числі: Посадовий оклад 109 008,00 грн.; Доплата за вислугу років (70%) 76305,60 грн.; Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - грн.; Доплата за науковий ступінь - грн.; Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - грн.; Щомісячна доплата відповідно до частини 6 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" - грн.».
09.10.2024 року ОСОБА_1 року звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою викладеною у довільній формі про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку-розрахунок №Б-с-1343 від 07.10.2024 року, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2024 року.
Одночасно з цим позивач подав до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про призначення/перерахунок пенсії за формою, встановленою законодавством, якою прохав здійснити перерахунок. 
Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 09.10.2024 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відділом перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 15.10.2024 було прийнято рішення №912410196433 (реєстраційний номер від 17.10.2024 №18052/03-16) про відмову позивачу у проведенні перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці.
Вказане рішення вмотивоване тим, що за результатами розгляду заяви та додатково наданими документами встановлено наступне: 1.Довідка-розрахунок від 07.10.2024 №Б-с-1343 не відповідає додатку 2 Порядку № 3-1. 2.В довідці-розрахунку зазначено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028,00 рік, що суперечить вимогам Закону України «Про Державний бюджет України» на 2024 рік, яким зокрема передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановлено у розмірі 2102,00 грн, та довідка-розрахунок не містить підстави видачі. З огляду на вище зазначене, в перерахунку пенсії, ОСОБА_1 , відмовити.
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами
Відповідно до частини 2 статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною 3 статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV (далі - Закон № 966-XIV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Статтею 7 Законів України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX разом із встановленням на 01 січня прожиткового мінімуму для працездатних осіб, введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 грн.
Отже, окремими приписами законів України Про Державний бюджет України встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді
Наведені приписи цих законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу діючого судді відповідає вимогам діючого законодавства.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас, законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24 зробила правовий висновок, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Частиною 2 статті 356 КАС України визначено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вказівку Великої Палати Верховного Суду зазначену у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24 щодо застосування норма права, що регулює визначення розміру на 1 січня відповідного календарного року прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн, яка є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи, колегія суддів зробила висновок про відсутність підстав і для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції також зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24 зроблено висновок про необхідність відступу від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначено про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. При цьому, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Наявність у позивача довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-1343 від 07.10.2024 року не є безумовною підставою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, оскільки для такого перерахунку мають бути виключно законні підстави.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №160/10025/25 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва