Номер провадження: 22-ц/813/3917/26 
Справа № 521/15179/24
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
26.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О. Ю., Лозко Ю.П.
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , 
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Луняченка В. О., за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку майнової шкоди у розмірі 43 235,29 грн, в обґрунтування зазначивши, що є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2011, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О. К. В зазначеній квартирі до 2023 року проживала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 рокупо справі №521/13237/22, яке набрало законної сили 22.06.2023 року, ОСОБА_2 виселено із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення. Вказаним судовим рішенням встановлена загальна заборгованість за комунальні послуги в період проживання відповідачів в квартирі протягом 12 років, яка складає 43 235,29 грн. З урахуванням наведеного, просила суд позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 20 червня 2025 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.
Суд першої інстанції виходив із того, що у позивача, як власника квартири АДРЕСА_2 , виникло зобов`язання щодо утримання власності з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 – день смерті попереднього власника ОСОБА_5 , спадкоємицею якою стала позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.11.2011 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О.К. Згідно обставин, які встановлені рішенням суду від 11.05.2023 року у справі №521/13237/22, яке набрало законної сили 22.06.2023 року, у вказаної квартирі проживала ОСОБА_2 , що перешкоджало власниці квартири вільно володіти та користуватись майном, внаслідок чого рішенням суду ОСОБА_2 виселена. З наданих позивачем довідок з відповідних установ, якими надавались житлово-комунальні послуги, вбачається розрахунки заборгованості по спірній квартирі за період з 2006 по 2022 роки. Будь-яких відомостей про оплату позивачем вказаної заборгованості, наявність вимог про стягнення вказаної заборгованості, вирішення питань щодо строків позовної давності заявлених вимог, до суду не надавалось. Суд вважав, що стороною позивача не було доведено факт наявності у неї безпосередніх збитків у вигляді сплати заборгованості по житлово-комунальним послугам, які фактично були отримані відповідачами. У позовній заяві наявні посилання на те, що із заявлених позовних вимог позивачем було сплачено 26 457,66 грн, доказів чого не надано, що унеможливило визначення судом реального розміру заподіяної позивачу діями відповідачів шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мартинюк Юлія Сергіївна, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що про наявність та суму заборгованості за комунальними послугами позивач дізналася під час підготовки матеріалів позовної заяви про виселення (серпень-вересень 2022 року). Суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_2 визнала, що мешкала у квартирі на час розгляду справи №521/13237/22. ОСОБА_1 ніколи не мешкала у спірній квартирі, однак як власник житла вимушена нести на собі тягар за використані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 житлово-комунальні послуги. До суду першої інстанції були надані розрахунки по сплаті за житлово-комунальні послуги за період проживання в квартирі відповідача, однак суд не захистив права власника квартири ОСОБА_1 . Більш того, рішення суду ставить позивача у ситуацію, в якій вона в подальшому була би змушена нести ще більші збитки, які будуть пов`язані з нарахуванням пені, відкриттям виконавчого провадження, сплати витрат, пов`язаних з таким виконавчим провадженням тощо. До позовної заяви позивачем було долучено докази, які вона вважала достатніми для обґрунтування позовних вимог, проте суд вказав, що відомостей про оплату позивачем вказаної заборгованості не надавалося. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Вважає, що додані до апеляційної скарги платіжні квитанції мають виключне значення для вирішення справи та захисту порушених прав ОСОБА_1 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.07.2025 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне. Позивач є її матір`ю, яка хоче стягнути кошти за комунальні послуги з неї та її доньки – інваліда дитинства по квартирі, в якій вони фактично не проживали. Власником вказаної квартири була позивач, всі рахунки та договори з комунальними підприємствами були оформлені на позивача. На даний час позивач продала квартиру, тому є неналежним позивачем у справі, тобто особою, якій не належить право вимоги по пред`явленому позову. Окрім того, пройшли строки позовної давності по боргам. У зв`язку з наведеним, вимоги позову вважає неправомірними.
ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України. Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 43 235,29 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України. 
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач, як власник квартири АДРЕСА_2 , має зобов`язання щодо утримання власності з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будь-яких відомостей про оплату позивачем заборгованості зі сплати комунальних послуг у розмірі 43 235,29 грн., наявність вимог про стягнення вказаної заборгованості, вирішення питань щодо строків позовної давності заявлених вимог, до суду не надано. Суд вважав, що стороною позивача не доведено факту наявності безпосередніх збитків у вигляді сплати заборгованості по житлово-комунальних послугах, які фактично були отримані відповідачами. Доказів сплати заборгованості у розмірі 26 457,66 грн, не надано, що унеможливило визначення судом реального розміру заподіяної позивачу діями відповідачів шкоди.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що спадкоємцем майна ОСОБА_7 , а саме ізольованої квартири АДРЕСА_2 , є її дочка ОСОБА_1 , що підвтерджується  копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2011 року,виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О.К. та зареєстровано в реєстрі за №1-33, 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року по цивільній справі №521/13237/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом виселення, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням частково задоволено позовні вимоги та виселено ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення, в частині вимог до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування вказаною квартирою відмовлено.
Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що у зазначеній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 , що визнали сторони по справі. З відомостей №Г3-32974-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому будинку/приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 станом на 02.03.2023 року зареєстровані: ОСОБА_1 , 1962 р. н. 
З листа Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» за вих. №02.01-22/398 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 станом на 10.08.2022 року обліковується заборгованість у розмірі 14 425,87 грн. 
Відповідно до листа ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» №2300-04/5066 від 25.08.2022 року, за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до виписки по особовому рахунку станом на липень 2022 року наявна заборгованість у розмірі 1 026,25 грн. 
З листа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів–27/4» №1 від 18.08.2022, довідки про заборгованість за утримання будинку і прибудинкової території та по внескам власника кв. АДРЕСА_2 , наявна заборгованість, яка станом на липень 2022 року становить 9 409,06 грн.
Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» №587/06-02-3275 від 11.08.2022 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до виписки по розрахунку заборгованості станом на 01.08.2022 року наявна заборгованість у розмірі 1 614,48 грн.
Матеріали справи містять відомості №Г4-120410-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, з яких вбачається, що станом на 05.08.2022 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 .
Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 19.08.2022, засвідченого головою ОСББ «Космонавтів-27/4», починаючи з серпня 2018 року ОСОБА_3 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Частиною 3 статті 13 Конституції України та статтею 319 Цивільного Кодексу України передбачено, що власність зобов`язує. 
Частина 3 статті 8 Конституції України закріплює, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Вiдповiдно до статті 525 Цивільного Кодексу України, одностороння вiдмова вiд зобов`язання або одностороння змiна його умов не допускається.
Згідно пункту 1 статті 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню в цей строк (термiн). 
На власника покладається обов`язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України). 
Згідно частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або, за згодою власника, інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує ЖК- послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання такої послуги.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства; - виконання санітарно-технічних робіт; - обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем); - утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; - інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Позивачем здійснено розрахунок заборгованості станом на 01.08.2022 року, згідно якого загальна вартість наданих житлово-комунальних послуг на адресою: АДРЕСА_3 , становить 43 235,29 грн, яка складається із: заборгованості ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна Компанія» в сумі 1614,48 грн, підстава лист товариства № 587/06-02-3275 від 11.08.2022 року; заборгованості ОССБ «Космонавтів- 27-4» у сумі 9409,06 грн, підстава довідка ОСББ про заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території; заборгованості ОССБ «Космонавтів- 27-4» у сумі 6775,37 грн, підстава довідка ОСББ про заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території; заборгованості ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоконал» у сумі 11010,51 грн, підстава лист № 2300-04/5066 від 25.08.2022 року; заборгованості КП «Теплопостачання міста Одеси» у сумі 14425,87 грн, лист № 02.01-22/398 від 10.08.2022 року. 
Отже, позивачем заборгованості за надані житлово-комунальні послуги на адресою: АДРЕСА_3 у сумі 43 235,29 грн, визначалась за довідками комунальних підприємств, згідно яких за вказаною квартирою рахується заборгованість за електричну енергію, водопостачання, теплопостачання та утримання будинку та прибудинкової території. 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року встановлено факт проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана обставина в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді вказаної справи, адже у ній беруть участь ті самі особи.
Колегія судді погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довела під час судового розгляду понесення нею будь-яких витрат за житлово-комунальні послуги, позивачем всупереч свого процесуального обов`язку щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано жодного платіжного документу, що підтвердив би факт сплати нею на рахунки постачальників послуг заборгованість по житлово-комунальних послугах, що утворилась. У позивача відсутнє право вимоги відшкодування матеріальних збитків до тих осіб, які фактично проживали у квартирі та користувались такими послугами, що виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою скаржником до апеляційної скарги додані платіжні інструкції про оплату комунальних послуг: отримувач Інфоксводоканал м. Одеса, АТ «Одесагаз», «Одесопостачання», ОСББ Космонавтів-27/4, ГК Нафтогаз України, Одесагаз-постачання, ТОВ (ЕК).
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. 
Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. 
Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. 
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 
Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення положень частини четвертої статті 365, частин другої, третьої статті 367 ЦПК України дає підстави виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. 
Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Суд зауважує, що обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності, суд з власної ініціативи докази не витребує.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мартинюк Ю.С., звернулась до суду із позовом в вересні 2024 року.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди передано на розгляд до Київського районного суду м. Одеси.
Київський районний суду м. Одеси ухвалою від 05.11.2024 року прийняв до розгляду вказану позовну заяву та відкрив провадження у справі, а ухвалою від 20.11.2024 року суд визначив проводити розгляд справи у спрощеному провадженні з викликом сторін і розгляд справи призначено на 16.12.2024 року.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції участь приймав представник позивача – адвокат Мартинюк Ю.С., який приймав участь у судових засіданнях 16.12.2024 року, 11.02.2025 року, 20.05.2025 року, 10.06.2025 року, надавав відповідь на відзив. 
Зазначені вище обставини свідчать про те, що позоивач не був позбавлений можливості заявляти клопотання, подавати докази та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України. 
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить посилань про причини, які б перешкоджали позивачу або його представнику у визначений ЦПК України строк подати докази під час розгляду справи в суді першої інстанції або заявити клопотання про витребування доказів, та не надано доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.
Зважаючи на те, що додані до апеляційної скарги докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції (оплати здійснювались у період з 21.06.2023 по 24.01.2025, а рішення судом першої інстанції ухвалено 20.06.2025), при цьому, сторона позивача не навела обставин щодо неможливості їх подання під час розгляду справи до суду першої інстанції, колегія суддів приходить висновку про відсутність правових підстав прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , залишити без задоволення. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О. Ю. Карташов 

Ю. П. Лозко