Справа № 462/1260/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

20 квітня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого – судді Колодяжного С.Ю.
з участю секретаря судового засідання Чайко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» 17.02.2026 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 8800 дол. США, з яких 8000 дол. США – тіло позики, та 800 дол. США – відсотки за користування позикою за червень, липень, серпень, грудень 2025 року та січень 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.09.2022 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким вона передала відповідачу у борг 8000 дол.США, строком до 22.09.2023 року. Згідно п.2 Договору за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю 2% місячних. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 22.09.2022 року. Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув, у зв?язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 17.02.2026 року становить 8800 дол. США, з яких 8000 дол.США – основна сума заборгованості, 800 дол. США – проценти за червень-серпень, грудень 2025 року та січень 2026 року. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути із ОСОБА_2 8800 дол. США та понесені судові витрати у справі.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 27.02.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 
У судове засідання 15.04.2026 року позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце проведення такого була повідомлена належним чином, при цьому 24.03.2026 року подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності за наявними у справі доказами, що є її правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України. 
Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.
За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 22.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики (далі – Договір), відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 8000 дол.США (а.с.23). 
Відповідно до п.2.2 Договору за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю 2 % місячних.
Позикодавець передає суму позики позичальнику готівкою, в день підписання цього Договору. При отриманні суми позики, позичальник зобов?язаний видати позикодавцеві розписку, в якій вказуються сума позики та строк її повернення. Розписка підтверджує факт отримання грошових коштів позичальником (п.3.1 Договору).
Строк повернення позики становить 22.09.2023 року з моменту надання суми позики (п.4.1 Договору).
Відповідно до п.5.2 Договору сума позики підлягає поверненню готівкою, шляхом її передачі позикодавцеві. При поверненні всієї позики, позикодавець повинен повернути позичальникові розписку (п.3.1), вказавши в ній про факт і дату повернення суми позики позичальником.
Також встановлено, що 22.09.2022 року ОСОБА_2 підписано розписку про отримання від ОСОБА_1 8000 дол.США під 2% місячних на підставі укладеного між ними договору позики (а.с.24). 
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов?язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов?язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року №6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження №14-712 цс 19), від 25.05.2021 року у справі №149/1499/18 (провадження №14-48 цс 21).
ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог надано оригінал договору позики від 22.09.2022 року та боргової розписки, які в судовому засіданні завірені суддею.
Таким чином, знаходження оригіналу цієї розписки у позивача свідчить про те, що зобов?язання з повернення позики не виконано, доказів протиправності знаходження оригіналу розписки у позивача суду не надано.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи з наведеного та враховуючи, що докази повернення позивачу грошей ОСОБА_2 за договором позики відсутні, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3039,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.
Керуючись ст.2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8800 дол. США боргу за договором позики від 22.09.2022 року.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3039,20 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний