Справа № 727/11551/25
Провадження № 2/727/165/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Чернівці 
Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі: 
головуючого судді Дубець О.С., 
за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.Ю., 
Представниці позивачів - адвокатки Дронь О.І., 
Представниці відповідача - адвокатки Бошелюк Ю.М.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Чернівців цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності на спадкове майно, 

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи
Позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності на спадкове майно, в якому просять суд:
-Визнати частково недійсним, а саме в 1/4 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 листопада 2009 року, видане ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, реєстровий № 4-3660, яке було зареєстровано Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації Чернівецької області 01 грудня 2009 року в реєстровій книзі за № 4, сторінка 7, запис № 6459, реєстраційний номер 28263344, як спадкоємиці за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Чернівці , що складається із житлового будинку літ. А, загальною площею 88.00 кв.м, житловою площею 44.30 кв.м, сараїв літ. Б.Д.Е, гаражу літ.В, бані літ. Г, теплиці літ. З, альтанки літ. И, криниці літ. К, огорожі № 1-4, вигрібної ями 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
-Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом в 1/4 частині, яке видано 28 червня 2023 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Русланою Борисівною, як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_4 , яка померла в м. Чернівці 19.09.2022 року на спадкове майно, що складається із житлового будинку літ. А, загальною площею 88.00 кв.м житловою площею 44.30 кв.м, сараїв літ. Б.Д.Е, гаражу літ. В, бані літ. Г, теплиці літ. З, альтанки літ. И, криниці літ. К, огорожі № 1-4, вигрібної ями 1, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 .
-Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП
НОМЕР_2 , як спадкоємцем за законом 1 черги, право власності на 1/8 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 , після смерті діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернівці.
-Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП
НОМЕР_3 , як спадкоємцем за законом 1 черги, право власності на 1/8 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою від 26 вересня 2025 року судом відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами загального позовного провадження, по справі призначене підготовче судове засідання.
Цією ж ухвалою судом витребувано з Чернівецького обласного нотаріального архіву копію спадкової справи, яка була заведена Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернівцях та у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Руслани Борисівни копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Відповідачем ОСОБА_3 також подану суду заяву про застосування строків позовної давності.
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. 
У відповідності до частини 1 статті 244 ЦПК України судом в судовому засіданні 06 березня 2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 11 березня 2026 року.

Стислий виклад позицій учасників процесу 
В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначають, що вони є рідними братами, батьками яких є: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
ІНФОРМАЦІЯ_6 їх батько - ОСОБА_6 , помер. На день його смерті позивачі були неповнолітніми, ОСОБА_8 виповнилось 14 років та 3 місяці, а ОСОБА_9 - 12 років та 8 місяців. 
Вказують, що на день смерті їхній батько проживав разом зі своїми батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Інших дітей, окрім батька позивачів, у їхніх бабусі та дідуся не було, та вони залишились їхніми єдиними онуками.
Далі позивачі вказують, що після смерті їхнього батька вони проживали разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_7 за іншою адресою. Дідусь та бабуся повідомили їм в присутності їхньої матері, що позивачі є їхніми єдиними спадкоємцями і будинковолодіння по АДРЕСА_1 передадуть їм у спадок, як своїм онукам. 
Дідусь позивачів - ОСОБА_5 , помер через 6 місяців після смерті свого сина - батька позивачів, ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті дідуся, позивачі на прохання бабусі, перейшли проживати до неї на АДРЕСА_1 , де проживали кілька місяців. Заяву про прийняття спадщини після смерті дідуся мати позивачів не подавала, оскільки було відомо, що вони успадкують дане господарство, як єдині спадкоємці, як єдині онуки за правом представлення. На день смерті дідуся позивачі були неповнолітніми.
ОСОБА_4 , бабуся позивачів, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Після її смерті позивач ОСОБА_2 29 вересня 2022 року подав заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі. 
Пізніше, ОСОБА_2 стало відомо про те, що бабуся склала заповіт на іншу особу і тому він позбавлений правом на спадщину після її смерті. 
Позивач ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі не подавав, оскільки дізнався, що бабуся склала заповіт на іншу особу. 
Після смерті ОСОБА_4 позивачам стало відомо, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 17.10.1990 належав на праві власності ОСОБА_5 . 
Таким чином після смерті діда ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалося із 1/2 частини вказаного житлового будинку і спадкоємцями 1 черги за законом були: бабуся ОСОБА_4 і позивачі в рівних частках, оскільки вони спадкували частину спадщини, яку б спадкував їхній померлий батько ОСОБА_6 . 
Вважають, що бабуся ОСОБА_4 незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 02 листопада 2009 року на все домогосподарство по АДРЕСА_1 . Тому вказане свідоцтво підлягає визнанню недійсним в 1/4 частині. 
Оскільки померла ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 02 листопада 2009 року після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 на все будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без достатніх правових підстав, то і відповідно свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане ОСОБА_3 також слід визнати частково недійсним в судовому порядку.
В поданому відзиві відповідач ОСОБА_3 зазначив, що вимоги позивачів є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам, які підтверджувались б належними та допустимими доказами. 
Крім того, зазначив відповідач, до даного спору слід застосувати позовну давність.
Зазначає щодо доводи позивачів про те, що після смерті дідуся ОСОБА_5 вони на прохання бабусі ОСОБА_4 перейшли проживати до неї на АДРЕСА_1 , де проживали декілька місяців, але, оскільки були неповнолітніми, то їх мати ОСОБА_7 вирішила, що вони повинні повернутися проживати до неї, не підтверджені жодними доказами, не відповідають дійсним обставинам справи та не впливають жодним чином на факт пропуску позивачами строку позовної давності. 
Також відповідач вважає, що не підтвердженим є і той факт, що позивачами після смерті дідуся не подавались заяви про прийняття спадщини, оскільки їм було відомо, що вони спадкують дане господарство, як єдині спадкоємці, як єдині онуки за правом представлення.
Наведені обставини, на думку відповідача, тільки підтверджують пропуск позивачами строку позовної. 
Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 , який є родичом померлої ОСОБА_4 , більше 15 років і до самої її смерті доглядав за останньою та всіляко допомагав по господарству, що і стало підставою для складення ОСОБА_4 заповіту на його користь.
В поданій суду заяві про застосування строку позовної давності ОСОБА_3 зазначив, що позивачі пропустили строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. 
В судовому засіданні представниця позивачів - адвокатка Дронь О.І. позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. 
Представниця відповідача - адвокатка Бошелюк Ю.М. проти задоволення позову заперечувала з мотивів, наведених у відзиві на позов та у заяві про застування позовної давності. 
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до наведеного суд розглянув справу без участі позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 . 

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом
Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками записані: батько - ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_7 (а.с. 10).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , його батьками записані: батько - ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_7 (а.с. 14).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 01 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 48 років у місті Чернівці, актовий запис № 2250 (а.с.17). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 22 листопада 2023 року першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років у місті Чернівці, актовий запис № 774 (а.с.18).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 06 грудня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 84 роки у місті Чернівці, актовий запис № 2207 (а.с.19).
Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрація народження, сформованого 22 листопада 2023 року, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , відомості про батька: ОСОБА_5 , відомості про матір: ОСОБА_4 (а.с. 25). 
З дослідженої судом копії спадкової справи № 6/2022, заведеної 26 вересня 2022 року після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Русланою Борисівною за заявою ОСОБА_3 від 26 вересня 2022 року, який заявив про те, що приймає спадщину на підставі заповіту після смерті ОСОБА_4 (а.с. 42). 
Відповідно до довідки про реєстрацію/останнє місце проживання за № Д3295 від 23.09.2022, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради, станом на день смерті ОСОБА_4 разом з померлою за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованих осіб немає (а.с. 43).
Відповідно до заповіту, посвідченого 09 березня 2011 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Мойсою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 318, ОСОБА_4 заповіла належне їй майно ОСОБА_3 (а.с. 44).
Відповідно до заяви від 29 вересня 2022 року, поданої ОСОБА_2 компетентним органам нотаріату, останній повідомив, що приймає спадщину після смерті баби ОСОБА_4 за законом за правом представлення після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 48).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2009 року спадкоємцем щодо майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому є ОСОБА_4 , яка отримала спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_2 (а.с. 53). 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 червня 2023 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б., зареєстровано в реєстрі за № 954, ОСОБА_3 отримав спадщину, яка складається з житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 61).
З дослідженої судом копії спадкової справи № 1026/09, заведеної 18 вересня 2009 року Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спадкова справа була заведена за заявою ОСОБА_4 від 18 вересня 2009 року, яка заявила про те, що приймає спадщину за законом після смерті чоловіка (а.с. 66). 
Відповідно до довідки за № 4780 від вересня 2009 року, виданої КЖРЕП № 5, станом на день смерті ОСОБА_5 разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 (а.с. 69).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є матір`ю позивачів. Ще за життя їхнього діда ОСОБА_5 , він та його дружина - баба позивачів ОСОБА_4 , стверджували, що будинок буде належати позивачам після їх смерті, як їхнім єдиним онукам. Саме тому вона після смерті ОСОБА_5 не подала заяву в інтересах дітей щодо прийняття спадщини після смерті діда, оскільки вважала, що з часом будинок перейде у спадщину її дітям. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що померла ОСОБА_4 все життя говорила, що будинок залишиться онукам. Інших дітей та онуків у неї та ОСОБА_5 не було. 
З урахуванням наведених учасниками справи позицій, встановлених обставин справи та досліджених доказів, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачами права власності на частки в спадковому майні після смерті діда, які останні прийняли за правом представлення після смерті батька. 

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду 
Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
За положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).
За приписами частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до вимог частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 273 ЦК України. 
Відповідно до вимог частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з нормами частин 3, 4 статті 1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.
Судом встановлено, що батько позивачів - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . На момент смерті батька ОСОБА_2 був неповнолітнім, йому виповнилося повних 14 років, ОСОБА_1 був малолітнім, йому виповнилось повних 12 років. 
Дід позивачів - ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті свого сина ОСОБА_6 . 
Оскільки станом на день смерті діда позивачі були неповнолітніми, вони вважаються такими, що безумовно прийняли спадщину після смерті діда ОСОБА_5 за правом представлення після смерті батька ОСОБА_6 . 
Судом також встановлено, що мати позивачів ОСОБА_7 не звернулась до нотаріуса в інтересах своїх неповнолітніх дітей із заявою про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_5 за правом представлення після смерті батька позивачів. 
Разом з тим, судом встановлено, що мати позивачів також не подала в інтересах дітей заяви про відмову від спадщини.
З наведеного суд доходить висновку, що оскільки позивачі на момент смерті діда ОСОБА_5 були неповнолітніми, вони вважаються такими, що прийняли спадщину з часу її відкриття, тобто з 07 квітня 2009 року, після смерті свого діда за правом представлення після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
ОСОБА_4 , як єдина спадкоємиця щодо майна померлого чоловіка ОСОБА_5 , не повідомивши нотаріуса про те, що позивачі мають право на спадщину за правом представлення, порушила їх права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом в цілому на належний ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, оскільки ОСОБА_4 не мала права на отримання спадщини на все належне померлому чоловікові майно, ОСОБА_3 також не отримав право на спадкування за заповітом на вказаний житловий будинок в цілому. 
Вирішуючи заявлений позов, суд повинен оцінити чи є обраний позивачами спосіб захисту порушених прав - ефективним. 
Верховний Суд в постанові від 20 березня 2024 року у справі № 134/154/20 виснував, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інші).
Як вже зазначалося вище, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.
У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на неврахування їхніх прав при видачі оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину після смерті їхнього діда ОСОБА_5 та їхньої баби ОСОБА_4 , оскільки вони є такими, що прийняли спадщину після смерті свого діда за правом представлення після смерті батька ОСОБА_6 , в силу того, що були неповнолітніми на момент відкриття спадщини. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц зауважив, що передбачені положеннями статей 1300 та 1301 ЦК України правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним» є різними.
Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.
Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.
У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18), з яким погоджується Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду та не вбачає правових підстав для відступу від нього.
При вирішенні спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину суд визначає частки кожного із спадкоємців. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1300 ЦК України).
Смерть одного із спадкоємців, якому видано свідоцтво про право на спадщину, не перешкоджає захисту прав іншого спадкоємця шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у вказаній постанові виснував, що ЦК України передбачає два способи захисту прав спадкоємця, якому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину: «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» (стаття 1300 ЦК України) та «визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину» (стаття 1301 ЦК України). Вибір способу захисту здійснює позивач.
Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо).
Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.
Оскільки судом не встановлено порушень на момент видачі оспорюваних свідоцтв у зв`язку із тим, що матеріали спадкових справ не містили інформації про те, що позивачі є спадкоємцями за правом представлення щодо майна померлого діда ОСОБА_5 з часу відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , то підстав для визнання їх недійсними суд не вбачає. Інших підстав, з яких суд міг би встановити, що оскаржувані свідоцтва були видані із порушенням порядку їх видачі, або з у зв`язку із іншими порушеннями, судом в ході розгляду справи здобуто не було. 
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).
Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішенняпро захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
За наведених обставин суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивачів є заявлення позовної вимоги про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. 

Висновки за результатами розгляду справи 
Щодо суті позовних вимог
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
У відповідності до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що в задоволені позовні вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити у зв`язку із обранням неефективного способу захисту порушених прав. 

Щодо судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. 
З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не вирішує питання щодо стягнення на користь позивачів понесених судових витрат. 

Керуючись статтями 12, 13, 81, 263-265, 268, 273, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про визнання права власності на спадкове майно - відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 ,  зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Дата складання повного судового рішення 11 березня 2026 року. 

Суддя         Дубець О.С.