номер провадження справи 5/4/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 Справа № 908/3963/25
м. Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи та заяву  Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” від 23.03.2026 про винесення додаткового рішення у справі
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” (вул.Шкільна, буд. 16, кв. 117, м. Запоріжжя, 69095; код ЄДРПОУ 30557359)
До відповідача: Фізичної особи-підприємця Шпаченка Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 170 000,00 грн.,
Без участі представників сторін
СУТЬ СПОРУ:
06.03.2026 Господарським судом Запорізької області прийнято рішення у справі №908/3963/25, яким позов задоволено та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Шпаченка Віктора Вікторовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” грошові кошти у розмірі 170 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2026.
25.03.2026 до суду від ТОВ “Восточний експрес” надійшла заява від 23.03.2026 про винесення додаткового рішення щодо судових витрат, а саме розподілу витрат на правничу допомогу, в якій він просить, посилаючись на ст. 244 ГПК України, прийняти додаткове рішення та стягнути з ФОП Шпаченка В.В. 20000,00 грн. витрат на парвничу допомогу. 
Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.03.2026, вказану заяву розподілено для розгляду судді Проскурякову К.В.
Ухвалою від 25.03.2026 судом прийнято заяву до розгляду. Розгляд заяви призначено на 06.04.2026 без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу у строк до призначеної дати направити на адреси суду та заявнику письмові пояснення по суті заяви, докази направлення (фіскальний чек, опис вкладення у цінний лист) надати суду.
Копії ухвали суду направлено учасникам справи до їх електронних кабінетів ЕСІКС, а отже відповідач був належним чином повідомлений про розгляд заяви по справі № 908/3963/25 в суді.
03.04.2026р. Відповідач надав до суду заперечення щодо заяви Позивача від 23.03.2026р., в якій просить в відмовити у задоволенні заяви позивача. 
Як вбачається з матеріалів справи, яка розглядалася судом в спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі суд поклав судові витрати на відповідача, а також зазначив у мотивувальній частини рішення, що позивачем заявлено до стягнення орієнтовну суму 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач не надав заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу. Питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу буде вирішено судом після надання ТОВ “Восточний експрес” відповідних доказів у встановленому законом порядку.
Вказане відповідає вимогам ст. 124 ГПК України, якою визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
За приписами пункту 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
06.04.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частину прийнятого додаткового рішення.
Розглянувши в порядку статті 244 ГПК України заяву ТОВ “Восточний експрес” від 23.03.2026 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд
ВСТАНОВИВ:
З матеріалів справи вбачається, що разом із заявою від 23.03.2026р. про ухвалення додаткового рішення позивачем надано:
- Акт № 1 від 20.03.2026р. про надання правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 47-25 від 23.12.2025р., з якого вбачається, що ТОВАРИСТВО 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» в особі директора Гумерова Данила Олександровича, що діє на підставі Статуту, з одного боку (надалі - КЛІЄНТ), і АДВОКАТСЬКЕ БЮРО «ВАСИЛЕНКО» в особі керівника Василенка Олександра Васильовича, що діє на підставі Статуту та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1835 від 12.01.2005 року (надалі - ВИКОНАВЕЦЬ), з іншої сторони, підписали цей Акт про наступне:
- ВИКОНАВЕЦЬ надав, а КЛІЄНТ прийняв надану правничу допомогу відповідно до п. 1.1. Договору № 47-25 від 23.12.2025р., а саме: вивчення матеріалів справи; підготовка та направлення відповідних документів відповідачу для досудового врегулювання спору; підготовка та подання позовної заяви до господарського суду; підготовка пояснень, клопотань та процесуальних заяв.
Вартість правничої допомоги згідно Договору № 47-25 від 23.12.2025р. складає 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Зобов`язання ВИКОНАВЦЯ за Договором про надання правничої допомоги № 47-25 від 23.12.2025р. виконані повністю, претензій та зауважень щодо наданої правничої допомоги у КЛІЄНТА немає.
Акт скріплено підписами уповноважених осіб виконавця та клієнта, а також їх печатками.
Крім цього до позовної заяви позивач додав:
- ордер серії АР № 1285968 ВІД 23.12.2025р. на надання правничої допомоги ТОВ «Восточний експрес» на підставі договору про надання правничої допомоги № 47-25 від 23.12.2025р. адвокатом Василенко Олександром Васильовичем.
- свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 1835 від 23.12.2025р. на ім`я Василенко Олександра Васильовича.
- Договір про надання правової допомоги № 47-25 від 03.10.2025р. за умовами якого АДВОКАТСЬКЕ БЮРО «ВАСИЛЕНКО» в особі керівника Василенка Олександра Васильовича, діючого на підставі Статуту та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1835 від 12.01.2005 року (надалі - Виконавець), з однієї сторони, і ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» в особі директора Гумерова Данила Олександровича, який діє на підставі Статуту, а (надалі - Клієнт), з іншої сторони, уклали цей Договір про нижченаведене:
1.1. Виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а саме здійснювати представництво (захист) законних прав та інтересів Клієнта в місцевих судах, господарських судах, адміністративних судах, апеляційних судах, апеляційних господарських судах, апеляційних адміністративних судах, Верховному суді України, а також у всіх правоохоронних органах та установах, організаціях, підприємствах, а Клієнт зобов`язаний оплатити надану правову допомогу у порядку та строки обумовлені Сторонами.
2.1. Виконавець у межах зазначеного Договору:
- забезпечує явку адвоката за місцем знаходження Клієнта для аналізу відповідних документів і визначення форми подальшого співробітництва;
- складає, у разі необхідності, відповідні адвокатські запити;
- забезпечує явку адвоката для представництва інтересів Клієнта;
- за необхідності, складає та подає клопотання, заяви, пояснення та інші документи;
- надає іншу необхідну правову допомогу та вживає всі передбачені законом заходи для захисту інтересів Клієнта.
Перелік повноваження Бюро, гаданих йому Клієнтом визначено у п. 2.2 Договору, в т.ч. : представляти і захищати права, свободи та інтереси Клієнта у судах, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; складати в інтересах Клієнта заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; представляти інтереси Клієнта в місцевих судах, господарських судах, адміністративних судах, апеляційних судах, апеляційних господарських судах, апеляційних адміністративних судах, Верховному суді України з відповідним обсягом прав та повноважень.
3.1. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
3.2. Цей Договір може бути розірваний згідно вимог чинного законодавства України.
4.1. Клієнт здійснює оплату за правову допомогу та компенсує додаткові витрати за цим Договором в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі відповідного рахунку.
4.2. Вартість правничої допомоги за цим Договором складає 20000 (двадцять тисяч) гривень.
5.1. Клієнт здійснює оплату правової допомоги за цим Договором в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 5 днів з моменту отримання відповідного рахунку від Виконавця.
Отже, всього вартість робіт із правового супроводу у справі № 908/3963/25 у судді першої інстанції, за даними позивача, склала 20000,00 грн.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частина 1 ст. 123 ГПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Так, відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Статтею 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі № 910/4201/19).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 904/1878/19 від 12.03.2020 р., № 910/11005/16 від 17.12.2020 р.
У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст. 126 ГПК України).
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами 2 та 3 ст. 244 ГПК України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3)
Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови та судові накази.
За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі №923/726/18).
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року № 910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження таких витрат у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне.
03.04.2026р. Відповідач надав до суду заперечення щодо заяви Позивача від 23.03.2026р., в якій, посилаючись на вимоги ст. 126 ГПК України вказав, що вимога позивача є необґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що сума коштів 20000,00 грн. була перерахована за виконану роботу, тобто позивач не поніс витрат на правничу допомогу, а тому його вимоги є передчасними. Існує ризик безпідставного та непропорційного збагачення позивача. Договором не визначено чітких меж повноважень представника у цій справі, зокрема не визначено за які послуги буде сплачуватися вказана сума, а тому це є неналежним доказом понесення витрат. Просить в відмовити у задоволенні заяви позивача. 
Заявник проти вказаних доводів відповідача заперечень суду не надав. 
Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. суд зазначає, що згідно з Актом від 20.03.2026р. про надання правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 47-25 від 23.12.2025р. виконавець надав, а клієнт прийняв надану правничу допомогу а саме: вивчення матеріалів справи; підготовка та направлення відповідних документів відповідачу для досудового врегулювання спору; підготовка та подання позовної заяви до господарського суду; підготовка пояснень, клопотань та процесуальних заяв. 
Вартість послуг адвоката визначена у фіксованому розмірі винагороди - 20000,00 грн. як у договорі так і у вказаному акті, яка не залежить від часу витраченого адвокатом, та без визначення вартості витраченого часу на кожну із складових правничої допомоги, що відповідає вимогам чинного законодавства. 
Також суд дійшов висновку, що з огляду на розмір позовних вимог – 170000,00 грн., вказана сума витрат на правову допомогу є цілком співмірною, оскільки складає 11,77%, що не дає підстав для висновку про її надмірність та неспівмірність. Доказів та обґрунтування зворотного відповідачем суду не надано. 
Сам по собі факт не перерахування коштів від клієнта адвокату за надану правову допомогу не є підставою для відмови у стягненні цих коштів з відповідача, оскільки відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу підлягають не тільки фактично сплачені кошти, а й ті, що підлягають сплаті (ст. п.1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., оскільки вони є співмірними з розміром позовних вимог, складністю справи та підтверджені відповідними доказами, а також відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. 
Наведені відповідачем інші доводи, в тому числі щодо «існування ризику безпідставного та непропорційного збагачення позивача» не підтверджені жодними належними, достовірними та допустимими доказами, а тому не спростовують вказаних вище висновків суду. 
Керуючись ст.ст. 123, 124, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд – 
ВИРІШИВ:
1. Заяву ТОВ “Восточний експрес” від 23.03.2026 про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 908/3963/25 задовольнити.
2. Прийняти додаткове рішення та стягнути з Фізичної особи-підприємця Шпаченка Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” (вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117, м. Запоріжжя, 69095; код ЄДРПОУ 30557359) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання додатковим рішенням чинності.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 09.04.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 3 та 5 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.