П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 522/1979/26	

Перша інстанція: суддя Косіцина В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2026 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України,
В С Т А Н О В И Л А :

13 лютого 2026 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України. 
В обґрунтування необхідності затримання відповідача міграційний орган зазначає, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , який прибув до України легально 21.07.2025 року, порушив дозволений термін перебування іноземців, тому позивачем прийнято рішення про примусове видворення з території України. Водночас, у відповідача відсутній документ, який давав право на перетин кордону для виїзду з України, рішення про примусове видворення ним не оскаржено, з заявами про отримання додаткового захисту не звертався. З огляду на зазначене та враховуючи притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, позивач вважає обґрунтованими підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення про видворення, тому клопоче про затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2026 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Зокрема апелянт вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою тривале перебування відповідача на території України без належного оформлення свого статусу, що доводить відсутність у нього наміру покидати територію Україну. Крім того, 19.02.2026 року громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 покинув територію України.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до листа Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 19.02.2026 року передано співробітникам Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для здійснення процедури примусового видворення. 
В зв`язку із неявкою сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
Відповідач – ОСОБА_1 є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується паспортом громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 .
Громадянин Узбекистану – ОСОБА_1 прибув на територію України через КПП «СТАРОКОЗАЧЕ» 21.07.2025 року по паспорту громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з системи «АРКАН».
11 лютого 2026 року уповноваженою особою ГУ ДМС в Одеській області відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №012706, відповідно до якого 11 лютого 2026 року о 08 годині 50 хвилин за адерсою: Одеська область, с. Нова Долина, 5, співробітниками ГУ ДМС в Одеській області спільно з ГОРВ НОМЕР_2 прикордонного загону виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянина Республіки Узбекистан – ОСОБА_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.203 КУпАП.
Частина 2 статті 203 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився. Санкція статті передбачає відповідальність у вигляді штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою уповноваженої особи ГУ ДМС в Одеській області від 11.02.2026 року серії ПМ МОД №012802 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови, Хайдарову Уміджону Турсуновічу інкриміновано те, що 11 лютого 2026 року о 08 годині 50 хвилин за адерсою: Одеська область, с. Нова Долина, 5, співробітниками ГУ ДМС в Одеській області спільно з ГОРВ НОМЕР_2 прикордонного загону виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянина Республіки Узбекистан – ОСОБА_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства а саме, проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.
У зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, ОСОБА_1 затримано 11 лютого 2026 року о 09 годині 51 хвилин, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 11.02.2026 серії МОД №000353.
Рішенням начальника ГУ ДМС в Одеській області від 11.02.2026 року №5101100100000694 вирішено примусово видворити з України громадянина Республіки Узбекистан – ОСОБА_1 .
На підставі рішення начальника ГУ ДМС в Одеській області від 11.02.2026 року ОСОБА_1 поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС.
Факт поміщення ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС підтверджується копією акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 11.02.2026 року.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що відповідач проживає на території України без документів на право проживання та офіційно не працевлаштований, що у сукупності свідчить про ухилення відповідача від виконання рішення про примусове видворення.
Відмовляючи в задоволені позову міграційного органу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має дійсний паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , тому доводи позивача про неможливість ідентифікації ОСОБА_1 є безпідставними. В той же час, згідно відомостей з ЄДРСР, ОСОБА_1 за період свого перебування на території України до адміністративної або кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності не притягувався. 
За таких обставин позивачем не доведено існування підстав вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення про виїзд з України, тому відсутні підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України 
Судова колегія погоджується з рішенням суду про відмову у позові, але вважає, що воно повинно бути мотивовано іншими підставами.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. 
У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Відповідно ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
Згідно ч. 2 ст.289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.
Тобто, у кожному конкретному випадку, якщо відповідний адміністративний позов про затримання іноземця або особи без громадянства подано з метою ідентифікації особи, забезпечення примусового видворення чи реадмісії, повинні братись до уваги конкретні фактичні обставини, які доводять той факт, що особа перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно частини 4 статті 4 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.
Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, громадянин Узбекистану – ОСОБА_1 прибув на територію України через КПП «СТАРОКОЗАЧЕ» 21.07.2025 року по паспорту громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з системи «АРКАН». 
Постановою уповноваженої особи ГУ ДМС в Одеській області від 11.02.2026 року серії ПМ МОД №012802 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства а саме, проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.
Відповідно до встановлених обставин справи, а саме дослідивши відомості про осіб, які перетнули державний кордон з системи «Аркан», ОСОБА_1 перебував на території України у період з 22.07.2019 року по 05.09.2021 року. 
Наведене вище однозначно вказує, що відповідач систематично порушує міграційне законодавство, оскільки знаходиться тривалий час на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.
Крім того, колегія суддів зважає, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, джерел доходів не має, житлом на праві власності чи оренди не забезпечений. 
В той же час встановлена судом першої інстанції наявність у відповідача діючого паспортного документу не є визначальною обставиною для даної категорії справ, оскільки стаття 289 КАС України направлена на створення умов, які забезпечать виконання рішення про видворення особи за межі України, в той час як ідентифікація особи є одним з допоміжних елементів у процедурі видворення, а не головною підставою для застосування статті 289 КАС України. 
Отже, апеляційний суд констатує, що відповідач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП, перебуває на території України нелегально, не має зареєстрованого місця проживання, постійного доходу чи можливості працевлаштування, що у своїй сукупності вказує на неможливість самостійно покинути територію України та є підставою затримання іноземця з метою його подальшого видворення.
В свою чергу суд першої інстанції вважав прийняте рішення про примусове видворення надмірним та зазначив, що пропорційним у даному випадку було б рішення про примусове повернення, з огляду на наявність у відповідача діючого паспортного документу.
Колегія суддів вважає відповідні висновки хибними, оскільки питання правомірності прийняття рішень про примусове повернення чи примусове видворення знаходиться поза межами предмету розгляду даної справи, тому не може оцінюватись судом в контексті спірних правовідносин. В той же час зібрані під час розгляду справи докази дають обґрунтовані підстави вважати відповідача таким, що буде ухилятись від виконання рішення про примусове видворення, що спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Разом з тим, колегія суддів не може оминути увагою відомості про осіб, які перетнули державний кордон з системи «Аркан» відповідно до яких ОСОБА_1 покинув територію України 19.02.2026 року.
Отже, наразі відсутня необхідність для задоволення вимог про затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 11.07.2026 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, оскільки відповідач вже покинув територію України.
Враховую зазначене колегія суддів доходить висновку про відсутність предмету позову, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ч.4 ст. 317 КАС України з викладенням мотивувальної частини у редакції даної постанови.
Керуючись ст.ст. 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області– задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2026 року – змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко