Вирок
Іменем Україн
Справа №712/6173/25 
Провадження № 1-КП/712/386/26 

06 березня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 
секретар ОСОБА_2 
з участю: 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 222024250000000082 від 02.04.2024 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Макіївка Донецької області, громадянина України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у невстановленому досудовим слідством місці на тимчасово окупованій території Донецької області за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи засновником та директором зареєстрованого за законодавством держави-агресора рф «ООО «ИНМАРТ-ТВ»», перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на тимчасово окупованій території м. Горлівка Донецької області, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації, 13 вересня 2023 року, уклав державний контракт № 183 «на оказание телематических услуг связи в сети передачи данных (услуга доступа к сети Интернет на скорости 15 Мбит/с (включая ІР адрес) по адресу: г. Горловка, ул. Немировича-Данченко, д. 12)» з так званим «Главным управлением Федеральной службы исполнения наказаний по Донецкой Народной Республике», яке діє від імені російської федерації в особі «начальника ГУФСИН России по ДНР» ОСОБА_6 з обумовленою ціною контракту – 13500,00 російських рублів в місяць.
На підставі указаного контракту «ООО «ИНМАРТ-ТВ»» у період з квітня по грудень 2023 року щомісячно надавало телекомунікаційні послуги, а саме «услуга доступа к сети Интернет на скорости 15 Мбит/с (включая ІР адрес)» по адресі: г. Горловка, ул. Немировича-Данченко, д. 12», де розташовується «ГУФСИН России по ДНР», а «ГУФСИН России по ДНР», в свою чергу, щомісячно сплачувало в зазначені періоди грошові кошти за отримання телекомунікаційних послуг.
Тобто, ОСОБА_5 , здійснюючи керівництво вказаною юридичною особою, організовував та забезпечував провадження нею господарської діяльності, а саме – надання платних послуг так званому «ГУФСИН России по Донецкой Народной Республике», яке діє від імені рф, та наповнює «державний» бюджет «днр» за рахунок коштів, отриманих від такої господарської діяльності.
Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по справі письмовими доказами, яким в ході судового розгляду було надано належну оцінку і які були дослідженні судом в повному обсязі, а саме:

-витягом з ЄРДР від 02.04.2024, згідно якого громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючи посаду директора "ООО ИНМАРТ-ТВ" з 06.06.2023 по даний час постачає телекомунікаційні послуги "главному управленню федеральной службы исполнения наказаний по донецкой народной республике (гуфсин россии по донецкой народной республике )", чим здійснює господарську діяльність у взаємодії з незаконним сим органом влади, створеним на тимчасово окупованій території України (т.1 а.м.к.п.3);
-рапортом про виявлене кримінальне правопорушення від 30.03.2024 оперуповноваженого Уманського РВ УСБУ в Черкаській області, згідно якого у ході здійснення оперативно-службової діяльності отримано інформацію щодо фактів колабораційної діяльності громадянина України ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 ), який з 06.06.2023 по теперішній час добровільно провадить господарську діяльність у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території. Так, ОСОБА_5 будучи директором «общество с ограниченной ответственностью "ИНМАРТ-ТВ"» підписали контракт з т.зв. «главньїм управлением федеральной служби исполнения наказаний по донецкой народной республике» (ИНН: 9303000038, КІШ: 930301001, адрес: донецкая народная республика, г. Донецк, ул. Ходаковского, д. 10А) з надання телекомунікаційних послуг бюджетним організаціям. Інформація про постачання телекомунікаційних послуг розміщено на сайті державних закупівель рф. Вказану послугу телефонного зв`язку згідно умов контракту №183 «ООО «ИНМАРТ-ТВ» зобов`язане надавати «главному управленню федеральной служби исполнения наказаний по донецкой народной республике» в період з квітня по грудень 2023 року. Таким чином, у діях ОСОБА_5 наявні ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України (провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території) (т.1а.м.к.п.20);
-протоколом огляду інтернет сторінки від 30.03.2024 та додатками до нього, згідно якого огляд Інтернет-сторінки під назвою «Официальный сайт Единой информационной системи в сфере закупок» ( сервери якої знаходяться на території рф. Під час огляду вказаної Інтернет-сторінки було виявлено інформацію, про підписанням контракту між вказаною вище компанією та «главным управленим федеральной служби исполнения наказаний по донецкой народной республике" (ИНН: 9303000038, КПП: 930301001, адрес: донецкая народная республика, г. Донецк, ул. Ходаковского, д. 10А) з надання телекомунікаційних послуг бюджетним організаціям, а саме: « государственный контракт № 183 от 13.09.2023», укладений між ОСОБА_5 , як засновником та директором зареєстрованого за законодавством держави-агресора рф «ООО «ИНМАРТ-ТВ», «на оказание телематических услуг связи в сети передачи данных (услуга доступа к сети Интернет на скорости 15 Мбит/с (включая ІР адрес) по адресу: г. Горловка, ул. Немировича-Данченко, д. 12)» з так званим «Главным управлением Федеральной службы исполнения наказаний по Донецкой Народной Республике», яке діє від імені російської федерації в особі «начальника ГУФСИН России по ДНР» ОСОБА_6 з обумовленою ціною контракту – 13500,00 російських рублів в місяць (т.1 а.м.к.п. 30-42);
-протоколом огляду інтернет сторінки від 30.03.2024 та додатками до нього, згідно якого оглянуто виписку з «Единого государственного реестра юридических лиц от 02.03.2024» в графі дані про осіб які мають представляти юридичну особу «ООО «ИНМАРТ-ТВ» зазначений ОСОБА_5 , як директор (т.1а.м.к.п.43-58);
-протоколом огляду інтернет сторінки від 30.03.2024 та додатками до нього, згідно якого оглянуто « Благодарность», якою адміністрація м. Горлівка виразила свою вдячність компанії «ООО «ИНМАРТ-ТВ», в особі директора ОСОБА_5 , ліцензія (т.1 а.м.к.п. 58-64);
-протоколом огляду інтернет сторінки від 18.03.2025, згідно якого оглянуто диск з записом допиту свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що до 2014 проживав у м. Горлівка, там був інтернет провайдер « Інмарт-ТВ», який надалі надає телекомунікаційні та інтернет послуги. Директором компанії є ОСОБА_8 (т.1а.м.к.п.103-105); 
-протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 18.ж03.2025, згідно якого ОСОБА_7 на фото №1 та додатки до нього ( ОСОБА_5 ) впізнав ОСОБА_5 (т.1.ам.к.п.106-107);
-протоколом огляду від 05.06.2024, згідно якого під час огляду інтернет-сторінки було виявлено інформацію, яка підтверджує факт причетності до проведення господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території Донецької області ОСОБА_5 , а саме зайняття ним посади, з 06.06.2023 по теперішній час, директора компанії «ООО «ИНМАРТ-ТВ» ( т.1 а.м.к.п. 112-120)
-протоколом огляду від 19.03.2025, згідно якого оглянуто «Выписка из Единого государственного реестра юридических лиц» ООО «ИНМАРТ-ТВ», де на 3 сторінці вказаний ОСОБА_5 – директор вищазаначеного товариства ( т.1 а.м.к.п.131-147);
-протоколом огляду від 05.04.2025, згідно якого оглянуто «Выписку из Единого государственного реестра юридических лиц» де зазначено, що « ОСОБА_9 директор « Главного Управления Федеральной Службы Исполнения Наказаний По Донецкой Народной Республике»» ( т.1 а.м.к.п.150-167)
До закінчення судового слідства клопотань від учасників процесу, у тому числі і від державного обвинувача про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім уже тих, що заявлялися, не надійшло.
Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченої за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержавних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.
Відповідно до ст. 297-1 ч. 2 КПК України передбачено порядок проведення досудового слідства по окремим статтям КК України, зокрема за ч. 4 ст.111-1 КК України, за якими обвинувачується ОСОБА_5 . 
Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України доведена в повному обсязі.
Всі докази, досліджені безпосередньо судом, в даному кримінальному провадженні є належними та допустимими доказами, оскільки були отримані в порядку, передбаченому КПК України і у своїй сукупності повністю підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у даному вироку, так як є послідовними, узгоджуються один з одним, відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість та у сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що у громадянина України ОСОБА_5 , з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу російської федерації, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання рф поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю та здійснення господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території. Так, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи засновником та директором зареєстрованого за законодавством держави-агресора рф «ООО «ИНМАРТ-ТВ»», перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на тимчасово окупованій території м. Горлівка Донецької області, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації, 13 вересня 2023 року, уклав державний контракт № 183 «на оказание телематических услуг связи в сети передачи данных (услуга доступа к сети Интернет на скорости 15 Мбит/с (включая ІР адрес) по адресу: г. Горловка, ул. Немировича-Данченко, д. 12)» з так званим «Главным управлением Федеральной службы исполнения наказаний по Донецкой Народной Республике», яке діє від імені російської федерації в особі «начальника ГУФСИН России по ДНР» ОСОБА_6 з обумовленою ціною контракту – 13500,00 російських рублів в місяць. На підставі указаного контракту «ООО «ИНМАРТ-ТВ»» у період з квітня по грудень 2023 року щомісячно надавало телекомунікаційні послуги, а саме «услуга доступа к сети Интернет на скорости 15 Мбит/с (включая ІР адрес)» по адресі: г. Горловка, ул. Немировича-Данченко, д. 12», де розташовується «ГУФСИН России по ДНР», а «ГУФСИН России по ДНР», в свою чергу, щомісячно сплачувало в зазначені періоди грошові кошти за отримання телекомунікаційних послуг.Тобто, ОСОБА_5 , здійснюючи керівництво вказаною юридичною особою, організовує та забезпечує провадження ним господарської діяльності, а саме – надання платних послуг так званому «ГУФСИН России по Донецкой Народной Республике», яке діє від імені рф, та наповнює «державний» бюджет «днр» за рахунок коштів, отриманих від такої господарської діяльності.
До такого висновку суд дійшов із того, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі – рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
07 квітня 2014 року у м. Донецьк за військової та організаційної підтримки рф утворено квазідержавне формування «Донецьку народну республіку» (далі «ДНР»), яка має ознаки терористичної організації, що має у своєму складі незаконні збройні формування з числа діючих військовослужбовців зс рф та іррегулярних формувань укомплектованих найманцями, що відповідно до п. 16 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України. В цей же день, видано «Акт про проголошення державної самостійності «Донецької народної республіки», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014, на порушення порядку встановленого Конституцією України, так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області, з питання визнання державної самостійності «Донецької народної республіки», зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме незаконного виведення з-під юрисдикції України окремих адміністративно-територіальних одиниць Донецької області.
Проте положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України збороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Організація і порядок проведення референдумів та територіальний устрій України, згідно з положеннями ст. 92 Конституції України, визначаються виключно законами України.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації та децентралізації у здійснені державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Так, ст. 7 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцевий референдум є формою вирішення територіальною громадою питань місцевого значення шляхом прямого волевиявлення. Предметом місцевого референдуму може бути будь-яке питання, віднесене Конституцією України, цим та іншими законами до відання місцевого самоврядування. Крім того, на місцевий референдум не можуть бути винесені питання, віднесені законом до відання органів державної влади.
Згідно з вимогами ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, з умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одним із основних завдань учасників «ДНР» є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, утримування захопленої частини території Донецької області під своїм контролем, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення обстрілів, вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється окремими громадянами України, лояльно налаштованими до ідей та діяльності «ДНР», іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності.
07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення АТО із залученням ЗС України й інших військових формувань.
13.04.2014 Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію. Також Указом Президента України № 116/2018 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», яким формат проведення АТО змінено на операцію об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф на території Донецької та Луганської областей.
З квітня 2014 року по теперішній час учасниками терористичної організацій «ДНР», що реалізують злочинний умисел, щодо досягнення вищезазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили військовослужбовцям Збройних сил України, правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини. 
Як наслідок, під контролем представників терористичної організації «ДНР» опинилась частина території Донецької області, визначена постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування». 
Окрім цього, Постановою ВР України 27 січня 2015 року № 129-VIII російську федерацію визнано державою-агресором.
Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
Тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.
Факт створення «ДНР» за підтримки та під контролем рф визнано Резолюцією ПАРЕ від 12.10.2016. При цьому в Резолюції зазначено, що «ДНР» та всі її «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідності з українським або міжнародним правом. Це стосується всіх їхніх «установ», включаючи «суди», створені владою de facto/фактичною владою.
Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.
Президент російської федерації 24.02.2022 оголосив про своє рішення почати «військову операцію» в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.
Після цього, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України через лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Київській, Сумській, Чернігівській та інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків. 
24 лютого 2022 року на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє і до теперішнього часу.
У подальшому, службовими особами країни-агресора – російської федерації 04.10.2022 прийнятий нікчемний, відповідно до Указу Президента України № 687/2-2022 від 04.10.2022, Федеральний конституційний закон № 5–ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію донецької народної республіки та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта – донецької народної республіки». І з цього часу на території вказаного утворення, у тому числі в м. Донецьку, діє законодавство держави-агресора.
Кримінальне провадження розглядалось в порядку спеціального судового провадження, згідно вимог ст. 323 КПК України, тому, відповідно до вимог закону, обвинувачений ОСОБА_5 сповіщався про день і час слухання справи через засоби масової інформації та шляхом направлення повістки, інтереси ОСОБА_5 захищались адвокатом, як на досудовому слідстві так і в суді, що свідчить про те, що права обвинуваченого в ході досудового слідства, а також у судовому засіданні порушені не були. При цьому, суд вважає, що розглянуте кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Будь яких істотних порушень КПК України, під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченої та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не встановлено. 
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. 
Будь яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судом враховується позиція Європейського суду з прав людини, відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, за обставин, викладених у даному вироку знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні.
Дії ОСОБА_5 суд, кваліфікує: за ч. 4 ст. 111-1 КК України – колабораційна діяльність, а саме провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.
Суд, при призначенні ОСОБА_5 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України, про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Конвенція гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи.
На підставі викладеного, призначаючи покарання ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд, враховує обставини вчиненного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, які мали місце в умовах складної суспільно-політичної обстановки в Луганській, Донецькій областях та мав суттєвий вплив на охорону державної і громадської безпеки у цих регіонах держави, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, суспільна небезпека яких полягає у порушенні безпечних умов життєдіяльності, безпеки життя, здоров`я, власності широкого та невизначеного кола осіб та безпеки інших цінностей суспільства, особу винного, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого та приходить до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України з конфіскацією майна, оскільки, з урахуванням вказаних обставин, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 неможливе без ізоляції його від суспільства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні - не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні. 
Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ: 
ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з  позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з  виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги на строк десять років та з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання.
Зняти арешт накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025 на 1\3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 21359595), що належить ОСОБА_5 .
Виконання вироку покласти на Управління СБУ в Черкаській області.
Речові докази відсутні. 
Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м.Черкас протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, з моменту вручення копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.

Головуючий: