Справа № 522/23662/25
Провадження № 2-а/522/103/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Донцової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову №5101 від 14.10.2025 у справі про адміністративне правопорушення, у якій скаржник просить скасувати постанову від 14.01.2025 № 5101 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП як незаконну та необґрунтовану.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали скарги передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2025 скаргу залишено без руху, ОСОБА_1 встановлений п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви мали бути усунені шляхом: викладення заяви по суті справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у встановленій ч. 2 ст. 159, 160, 286 КАС України формі - у формі позовної заяви; визначення сторін у справі у відповідності до вимог ст. 46 КАС України; зазначення у позовній заяві відомостей про позивача та відповідача, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України; надання суду письмових підтверджень позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 605,60 гривень та подання до суду документа на підтвердження такої сплати, або надання суду документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
28.11.2025 на адресу Приморського районного суду м. Одеси від позивача ОСОБА_1 на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2025 надійшла позовна заява до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у новій редакції, у якій позивачка просить скасувати постанову від 14.10.2025 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.
Позовна заява обґрунтована тим, що 14.10.2025 старший інспектор Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Павловою А.М. винесена постанова № 5101 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст . 203 КУпАП. Позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав: позивач відразу, як тільки змогла, звернулась за притулком до співробітників прикордонної служби (06.05.2024), далі виконувала вказівки державних органів і не могла вільно пересуватись. Позивач була дезорієнтована і не розуміла чи перебуває вона у процедурі. У позивача був важкий психологічний стан. Зазначає, що особа не несе відповідальності за незаконний перетин кордону, якщо вона негайно звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту. Тому вважає, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Також позивач зазначила, що працівники Державної міграційної служби знали про те, що вона перетнула кордон, обставини і спосіб прибуття на територію України позивач зазначала у заяві від 12.08.2024. Також ці обставини досліджували у справі № 420/4360/25. Тому позивач вважає, що її могли притягнути до адміністративної відповідальності тільки до 13.11.2024.
Разом із позовною заявою до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому заявниця просить звільнити її від сплати судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2025 у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позивачці продовжений строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії ухвали про продовження строку на усунення недоліків. Недоліки позовної заяви мали бути усунені шляхом сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 605,60 гривень та надання суду документа на підтвердження такої сплати, або надання суду документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
24.12.2025 на адресу Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшли пояснення, у яких заявниця повторно заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору, додавши додаткові докази на підтвердження наведених нею обставин для звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.12.2025 відкрите провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Справа призначена до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін та призначенням судового засідання на 15.01.2026.
У судове засідання 15.01.2026 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 12.02.2026.
16.01.2026 до суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що 05.05.2024 громадянка російської федерації ОСОБА_1 перетнула державний кордон України в Чернівецькій області, 06.05.2024 особисто звернулась до представників Державної прикордонної служби України, у подальшому проживала в Україні без законних підстав. ОСОБА_1 після перетину державного кордону України впродовж п`яти днів не звернулась із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.14.10.2025 отримала довідку про звернення за захистом в Україні № 014236. В результаті проведеної перевірки щодо законності перебування на території України встановлено, що ОСОБА_1 порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства – перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів та з 11.05.2024 протягом п`яти робочих днів після перетину державного кордону України не звернулась з відповідною заявою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
26.01.2026 до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, у якій представник також просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Судове засідання 12.02.2026 не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси. Розгляд справи відкладено на 19.02.2026.
У судове засідання 19.02.2026 з`явилась позивач ОСОБА_1 , яка підтримала позовні вимоги та просила її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляд справи повідомлений належним чином. За клопотанням позивача у судовому засіданні оголошена перерва до 12.03.2026.
У судове засідання 12.03.2026 з`явилась позивач ОСОБА_1 , яка підтримала позовні вимоги та просила її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляд справи повідомлений належним чином, заяви та клопотання не подавав.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На підставі ч. 1 ст. 227 КАС України суд перейшов до стадії ухвалення рішення та враховуючи перебування судді у щорічній відпустці та у відрядження, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 03.04.2026.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1ст. 9 КУпАП).
Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) -
тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон № 3773-VI).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI).
Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з ч. 1 ст.9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3 ст. 9 Закону №3773-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №3773-VI реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону (ч. 1 ст. 16 Закону №3773-VI).
Частиною 1 статті 23 Закону №3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до п. 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:
1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;
2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2015 №23 "Про зупинення дії окремих положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації" (надалі – Постанова № 23) встановлено:
відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації (далі - Угода), вчиненої 16 січня 1997 р. у м. Москві, зупинити з 1 березня 2015 р. дію пунктів 1 і 5 переліку документів громадян російської федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, визначеного додатком 1 до Угоди, у частині можливості громадян російської федерації в`їжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України на підставі паспорта громадянина російської федерації або свідоцтва про народження (для дітей віком до 14 років) із зазначенням належності до громадянства російської федерації.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі – Закон № 3671-VI) заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.
Довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України (п. 3 ч. 1 ст.1 Закону № 3671-VI).
Частиною 1 статті 5 Закону № 3671-VI встановлено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Згідно з ч. 1-2 ст. 7 Закону № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника. Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.
Якщо заявник не може особисто скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з неписьменністю або фізичними вадами, заява на його прохання складається іншою особою, про що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, робить на заяві відповідний запис (ч. 6 ст. 7 Закону № 3671-VI).
До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин (ч. 7 ст. 7 Закону № 3671-VI).
Згідно з ч. 12 ст. 7 Закону № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:
реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;
ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;
заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;
заповнює інші необхідні документи;
оформлює особову справу;
роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу";
заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
Відповідно до п. 2.1. розділу ІІ Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649від 07.09.2011 (надалі-Правила №649) уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правничою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа (п. 2.2. розділу ІІ Правил № 649).
Згідно п. 2.4. розділу ІІ Правил № 649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:
видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);
під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Суд встановив, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 05.05.2024 року перетнула з боку Румунії кордон України в Чернівецькій області поза межами прикордонного контролю, про що повідомила представників прикордонної служби. 
З листа, виданого 01.08.2024 позивачу Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців, вбачається, що позивач звернулася до УВКБ ООН з проханням про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженця.
12.08.2024р. позивачка перебуваючи в м. Одесі звернулась із заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про надання притулку, через переслідування у росії за етнічною, політичною та релігійною ознакою та отримання статусу біженця. Заяву позивачки ГУ ДМС України в Одеській області направило до ДМС України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 у справі № 420/4360/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянки рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 12.08.2024 року або про відмову в прийнятті заяви, у порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви громадянки рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 12.08.2024 або про відмову в прийнятті заяви, у порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2025 у справі № 420/4360/25 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 залишено без змін.
Одеський окружний адміністративний суд у рішенні від 09.04.2025 у справі № 420/4360/25 встановив: «позивач, перебуваючи в м. Одесі, звернувся до Головного управління ДМС у Одеській області, як це передбачено Наказом №649 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява подана особисто позивачем. За результатами розгляду матеріалів звернення позивача Державної міграційної служби України надано відповідь, в якій повідомлено, що на сьогодні Україна перебуває в умовах воєнного стану, тому до неї застосовано ст.9 Конвенції про статус біженців 1951р.
Таким чином заява позивача від 12.08.2024 року щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не реєструвалась та рішення про відмову у її прийнятті відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Правил №649, пункту 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, відповідачем не приймалось.
На підставі наведеного суд констатує порушення відповідачами процедури попереднього розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту (ст.8 Закону №3671-VI ).»
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставина подання ОСОБА_1 12.08.2024 заяви щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Державної міграційної служби України, та порушення відповідачем процедури попереднього розгляду заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, встановлено рішенням суду у справі № 420/4360/25, яке набрало законної сили, та не потребує доказування у цій справі.
14.10.2025 уповноважена посадова особа Державної міграційної служби України, УПШЗСІ ГУДМС в Одеській області, головний спеціаліст Павлова Анна Марківна, склала протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 012409 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 14.10.2025 о 11:25 за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 встановлено гр. російської федерації ОСОБА_1 , яка звернулась з заявою у сфері міжнародного захисту, вчинила адміністративне правопорушення шляхом перевищення строку перебування в Україні більш як на 30 днів з 11.05.2024 та протягом п`яти робочих днів після перетину державного кордону не звернулась з відповідною заявою. Місце скоєння правопорушення: Одеська обл. (м. Одеса). Позивач у протоколі надала пояснення, що прикордонники її не попередили, що заява позивача про притулок не зареєстрована.
14.10.2025 уповноважена посадова особа Державної міграційної служби України, УПШЗСІ ГУДМС в Одеській області, заступник начальника Головного Управління, склав постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД 012507 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про порушення ст. 5 Закону від 08.07.2011 № 3671-VІ, ст. 23 Закону № 3773- VІІ, ст. 203 КУпАП. У постанові установлено, що 14.10.2025 о 11:25 за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 встановлено гр. російської федерації ОСОБА_1 , яка звернулась з заявою у сфері міжнародного захисту, вчинила адміністративне правопорушення шляхом перевищення строку перебування в Україні більш як на 30 днів з 11.05.2024 та протягом п`яти робочих днів після перетину державного кордону не звернулась з відповідною заявою. Місце скоєння правопорушення: Одеська обл. (м. Одеса). Обставини, що пом`якшують відповідальність: процедура судового звернення за бездіяльність ДМС у прийнятті заяви. Обставини, що обтяжують відповідальність: порушила правила перебування та звернення за захистом у строк більше 30 днів, що є порушенням порушення ст. 5 Закону від 08.07.2011 № 3671-VІ, ст. 23 Закону № 3773- VІІ, ст. 203 КУпАП, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.
Постановлено відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 гривень.
14.10.2025 ОСОБА_1 видана довідка про звернення за захистом в Україні № 014236.
Згідно довідки від 20.10.2025 ОСОБА_1 прийнята на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі бездомних осіб, отримує соціальні послуги та перебуває на обліку в КУ «Центр реінтеграції бездомних осіб».
Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (ч. 2 ст. 5 Закону № 3671-VI).
Згідно абзацу 2 частини 2 статті 5 Закону № 3671-VI у разі якщо така особа під час незаконного перетинання державного кордону України звернулася із зазначеною заявою до посадової особи Державної прикордонної служби України, вона зобов`язана надати цій посадовій особі пояснення про причини незаконного перетинання державного кордону України. У разі відсутності у такої особи документів, що посвідчують її особу, або якщо такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити в поясненні про цю обставину, а також викласти причини зазначених обставин. Під час надання пояснень особою, яка не володіє українською або російською мовами, орган Державної прикордонної служби України повинен забезпечити перекладача з мови, якою така особа може спілкуватися. Після надання пояснень особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна бути протягом 24 годин передана посадовими особами Державної прикордонної служби України представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Органи Державної прикордонної служби України не приймають заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та не пропускають на територію України іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких уповноваженим органом прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну, а також у разі перетинання заявником державного кордону України безпосередньо з території держави, в якій його життю або свободі не загрожує небезпека, а так само не приймають зазначені заяви у разі їх подання іноземцями або особами без громадянства під час дії воєнного стану, під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону на виїзд з України до інших держав або особами, прийнятими в Україну відповідно до міжнародних договорів про реадмісію.
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону № 3671-VI особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Суд враховує, що позивач перетнула державного кордону України безпосередньо з території держави, в якій її життю або свободі не загрожувала небезпека – з території Румунії, тому з огляду на приписи абзацу 2 частини 2 статті 5 Закону № 3671-VI органи Державної прикордонної служби України не мали обов`язку приймати від неї заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
У матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту без зволікань після перетину державного кордону України поза пунктом пропуску. Та наявні відомості про подання такої заяви ОСОБА_1 12.08.2024.
Позивач зазначає, що у неї був важкий психологічний стан, вона була дезорієнтована і не розуміла чи перебуває вона у процедурі визнання біженцем. 
Однак, з наданих суду копій консультаційних висновків спеціаліста не вбачається перебування позивача у такому стані, який унеможливлював її звернення до уповноваженого органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
Також ОСОБА_1 , у разі, якщо вона не розуміла чи виконані нею всі необхідні дії для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мала можливість у розумний строк звернутись до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за відповідними роз`ясненням. Або у розумний строк звернутись за правничою допомогою з метою з`ясування чи дотримано нею вимоги чинного законодавства та вчинено необхідні дії для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, вказані дії позивач не вчинила.
Тому суд відхиляє доводи позивача в частині перебування у важкому психологічному стані та нерозуміння певних обставин.
Звернення позивача 12.08.2024 до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання притулку та отримання статусу біженця не можна вважати здійсненим без зволікань у розумний строк.
Таким чином, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 203 КУпАП.
В той же час, положеннями ч. 1 ст. 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДМС у Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 12.08.2024. Тобто, саме 12.08.2024 відповідачу стало відомо про порушення ОСОБА_1 строку перебування в Україні та зволікання із поданням заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Таким чином, тримісячний строк притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП слід обраховувати з 12.08.2024 і такий строк закінчився 12.11.2024.
Оскаржувана постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МОД 012507 від 14.10.2025, складена поза межами строку, визначеного ч. 2 ст. 38 КУпАП, що є підставою для її скасування.
Згідно п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Частиною 3статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи наведені обставини і норми чинного законодавства, а також притягнення позивача до відповідальності після закінчення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, суд дійшов висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД 012507 від 14.10.2025 слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача - закрити.
Враховуючи, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.12.2025 було відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за подання позовної заяви до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, до прийняття рішення у цій справі, з огляду на приписи ч. 1 ст.139 КАС України, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути на користь держави судовий збір за одну позовну вимогу у розмірі 605,60 гривень.
Повний текст рішення суду складений 16.04.2026 з урахуванням періоду перебування судді на навчанні з 06.04.2026 до 10.04.2026 включно.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 9, 72-77, 79, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, ст. 203 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову серії ПН МОД № 012507 від 14.10.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень, винесену заступником начальника Головного управління УПШЗСІ ГУДМС в Одеській області Максименко Анатолієм Васильовичем, та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (ЄДРПОУ 37811384, місцезнаходження: 65014, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Преображенська, будинок 44) в дохід держави 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 коп.) судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 16.04.2026.

Суддя          Юлія ЧОРНУХА