Справа № 948/1075/25 
Номер провадження 2/948/133/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02.04.2026 Машівський районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого – судді     Косик С.М., 
за участю секретаря     Ткач Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :
у листопаді 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що 20.06.2021р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2049121 за умовами якого останній отримав грошові кошти на картковий рахунок.
27.06.2022р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27062022 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано за плату права вимоги до боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 27.06.2022 до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26 240,00 грн., з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 240,00 грн – сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.06.2022 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 26 240,00 грн та понесені судові витрати (а.с.2-5).
02.02.2026 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та частково за процентами, які нараховані в межах строку кредитування.
Додатковим договором до договору №2049121 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.07.2021 сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 18.08.2021.
Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що розмір процентів розраховано за період з 20.06.2021 по 17.12.2021, тобто за період після спливу строку дії кредитного договору, доказів того, що кредитний договір №2049121 був пролонгований сторонами після 18.08.2021 не надано.
Відповідач зазначає, що загальна сума заборгованості по кредиту становить 12560,00 грн (8000,00 грн тіло кредиту +4560,00 грн відсотків), враховуючи при цьому, що ним було погашено заборгованість за відсотками у розмірі 4560,00 грн, що відображено у розрахунку заборгованості, а тому вважає з огляду на зазначене, у позивача відсутні правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку кредитного договору, тобто з 19.08.2021, оскільки у позовних вимогах про стягнення відсотків за ст.625 ЦК України позивачем не заявлено, а зміст позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 18 240,00 грн та умови кредитного договору свідчать про правовий характер цих відсотків, як відсотки за користування кредитом, а не за порушення строку виконання грошового зобов`язання в даному випадку.
Враховуючи зазначене, відповідачем визнається заборгованість за тілом кредиту у повному обсязі у сумі 8000,00 грн, натомість відсотки за користування кредитом лише в межах строку кредитування 30 днів (до 18.08.2021) у сумі 4 560,00 грн за узгодженою сторонами процентною ставкою 1,90% на день. Інша частина нарахованих відсотків позивачем є безпідставною та не доведенною, так як строк кредитування не було продовжено сторонами договору.
На підставі вищезазначеного, відповідач просить суд поновити строк для подання відзиву на позов та позовні вимоги задовольнити частково (а.с.64-71).
16.02.2026 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому наполягає на задоволенні позову в повному обсязі, покликаючись на те, що у відповідності до умов договору, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні договору. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Представник позивача зазначив, що сторони узгодили розмір кредитів та позик, грошову одиницю, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також зауважив, що для укладення договорів в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства позичальником власноруч.Тобто позивачем доведено факт укладання договору відповідачем в електронній формі, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.
Представник позивача наголошує, що згідно з положеннями Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну торгівлю» різниця між одноразовим ідентифікатором та ЕЦП полягає лише в способі ідентифікації підписувала та ступеня захисту такого підпису.
Із матеріалів справи вбачається, що договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісних кредиторів подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісні кредитори надіслали позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договору.
Верифікація та ідентифікація позичальника здійснюється через ІТС первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Також, посилаючись на судову практику, представник позивача зазначив, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів або визнання їх недійсними тривалий час, а також користування кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами – є нічим іншим, як визнання кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання всіх благ, передбачених кредитним договором.
Отже, позивачем доведено факт укладання відповідачем кредитного договору в електронній формі, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.
Представник позивача зазначив, що перерахування коштів на платіжні карти відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які не здійснюють операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти інформацією про виписки з банківського рахунку відповідача або первісних кредиторів.
Враховуючи вищевикладене, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є будь-якою вище переліченою установою та не було стороною при укладенні кредитного договору, та не здійснювало безпосереднє перерахування коштів на рахунок відповідача, надати докази, а саме оригінали первинних документів банку, в тому числі виписки за рахунками, не виявляється можливим.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, представник позивача зазначив, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та наголошує на тому, що учасник справи має право подати до суду власний розрахунок, висновок експерта, складений на його замовлення.
Натомість відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги.Клопотання про проведення експертизи суду не заявив, доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами також суду не надав.
Укладені кредитні договори було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання договору позики між відповідачем та первісним кредитором, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовній заяві. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Відсотки, які просить стягнути позивач, нараховані за понадстрокове користування кредитом, зі відсотковою ставкою, передбаченою кредитним договором.
Щодо повідомлення про відступлення права вимоги представник позивача зазначає, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Зокрема, відповідно до договорів факторингу передбачено, що попередній кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних новому кредитору та дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер.
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, що відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України.
Договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем, укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача (а.с.86-98).
Ухвалою від 28.11.2025 Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 47).
Ухвалою суду від 03.02.2026 клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відзиву задоволено частково, визнано поважними причини неподання відзиву на позов у визначений строк та встановлено додатковий строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.78-79).
Ухвалою суду від 02.03.2026 витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.107).
У судове засідання сторони не з`явилися вдруге, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронного листа на електронну адресу (а.с. 50-53,60,61), відповідач рекомендованим листом, які отримано 05.12.2025 та 09.01.2026 (а.с.54,62). 
Представник позивача у позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності та у випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 4 на зв.). 
Відповідач причини неявки не повідомив.
Ураховуючи викладене, відповідно до ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності її сторін, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.
Судом установлено, що 20.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №2049121 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 000,00 грн, строком на 30 днів, фіксованою процентною ставкою.
Згідно з п.п.1.4-1.4.2 Договору за користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка 1,90% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п.4.1 договору та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація (а.с.6 на зв.).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою складає 24079,41% річних, за зниженою процентною ставкою 3,71% річних ( п.1.5-1.5.2 договору) (а.с.6 на зв.).
Згідно п.1.6-1.6.2 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 12 560,00 грн, за зниженою процентною ставкою 8 024,00 грн (а.с.6 на зв.).
Відповідно до п.2.1 Договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 (а.с.7).
Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році (п.3.1 договору) (а.с.7).
Згідно з п.4.2 Договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту шляхом укладення додаткової угоди до договору (а.с.7 на зв.).
Пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «Продовжити кредит» в особистому кабінеті та здійснення платежу на користь товариства в розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п.4.1.2 договору) (а.с.7 на зв.).
Згідно з п.5.1 Договору сторони домовились, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно із Графіком платежів (а.с.8). 
Окрім того, про обізнаність відповідача щодо основних умов кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту свідчить підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту (а.с.13-14).
На а.с.18 зазначена інформація, яка надана ТОВ «Універсальні платіжні рішення», про перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна» 20.06.2021 на суму 8 000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 94466645.
Згідно інформації наданої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), та надано виписку за договором №б/н за період 20.06.2021 – 24.06.2021, де міститься відомість про зарахування кредитних коштів (а.с.113, 114).
За розрахунком заборгованості, наданої ТОВ «Лінеура Україна», загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 27.06.2022 становить 26 240,00 грн, в тім числі: 8 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 18 240,00 грн – заборгованість за відсотками (а.с.19-22).
Також 18.07.2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Лінеура Україна» додатковий договір до договору №2049121 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого у зв`язку з неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за договором відповідно до розділу 4 договору клієнт ініціював продовження строку користування кредитом (а.с.15).
Згідно п.3.1 додаткового договору строк користування кредитом продовжується на строк 30 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом - 18.08.2021 (а.с.15).
Сторони погодили процентну ставку за користування кредитом 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п.3.2 додаткового договору) (а.с.15).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення додаткового договору складає 24079,41% річних (п.3.3 додатковго договору) (а.с.15).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення додаткового договору складає 12560 грн (п.3.4 додаткового договору) (а.с.15).
Цього ж числа ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема: розмір кредиту 8 000,00 грн, строком на 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації, стандартною процентною ставкою 1,90% в день (693,50% річних), загальні витрати за кредитом за стандартною та зниженою ставкою 4 560,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 12 560,00 грн, реальна річна процентна ставка 24079,41% (а.с.16-17).
27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №27062022, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників (а.с.23-25).
Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 27.06.2022 позивачу переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №27062022 від 27.06.2026, щопідтверджує факт переходу до позивача прав вимоги заборгованості (а.с.26).
Відповідно платіжної інструкції №18424 від 30.06.2022 позивачем здійснено сплату ТОВ «Лінеура Україна» за договором факторингу №27062022 від 27.06.2024 (а.с.27).
Як убачається з Реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022, до позивача перейшло право вимоги до відповідача у сумі 26 240,00 грн, з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 240,00 грн – сума заборгованості за процентами (а.с.28).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Отже, між відповідачем та ТОВ «Кредитна установа «Лінеура Україна» укладено кредитний договір та додатковий договір до кредитного договору у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними, відповідачу перераховані кредитні кошти, які він використовував.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексуУкраїни визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Навіть неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.
Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості в установлені договором строки, кредитні кошти вчасно не повернув, суд уважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 12 560,00 грн, з яких: 8000,00 грн – тіло кредиту, 4560,00 грн - відсотки, та позов в цій частині задовольнити.
В іншій частині у стягненні заборгованості потрібно відмовити.
Так, за змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Досліджуючи умови укладеного договору та докази на підтвердження розміру заборгованості суд звертає увагу на те, що п. 3.1 додаткового договору до договору №2049121 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.07.2021 містить чітко встановлений строк кредитування 30 днів, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів – 18.08.2021.
При цьому доказів продовження строку дії договору суду не надано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволений частково, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1449,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в : 

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №2049121 від 20.06.2021 та додатковим договором до договору №2049121 від 20.06.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 12 560,00 грн та судовий збір у розмірі 1449,00 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження юридичної особи: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, адреса для листування: вул. Лісова, 2, поверх 4, м. Бровари Київської області, код ЄДРПОУ – 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя          С. М. Косик