ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 204/880/24
провадження № 61-16830св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_4  на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року у складі судді Токар Н. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про скасування відомостей про задеклароване / зареєстроване місце проживання / перебування особи.

Позов мотивовано тим, що з 04 грудня 2010 року ОСОБА_1 перебувала 
у шлюбі із ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2023 року. Сторони мають сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Позивач указувала, що під час шлюбу вони придбали квартиру 
АДРЕСА_1 , в якій вона проживає та зареєстрована разом із сином та ОСОБА_2 .

04 квітня 2023 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 ).

28 серпня 2023 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 07 серпня 
2023 року зареєстрував ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 без її згоди як співвласника. Внаслідок незаконної реєстрації місця проживання ОСОБА_3 у зазначеній квартирі вона набула право на проживання в квартирі, що порушує права та охоронювані законодавством інтереси позивача і її малолітньої дитини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила скасувати відомості про задеклароване / зареєстроване місце проживання / перебування ОСОБА_3 
у квартирі АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 
18 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зауважив, що вимога про скасування відомостей про задеклароване / зареєстроване місце проживання / перебування відповідача у квартирі не може бути задоволена 
у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язано з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування, виселення із займаного приміщення та інші), вимог про які позивачка не заявляла. Більш того, позивач не 
є власником спірної квартири, а була зареєстрована в житловому приміщенні як дружина власника житла. Реєстрацію ОСОБА_3 у квартирі 
АДРЕСА_1 здійснено 07 серпня 2023 року за згодою власника майна - її чоловіка ОСОБА_2 , що відповідає пунктам 9, 10, 11 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265. Суд також вказав, що посилання позивача про те, що реєстрація ОСОБА_3 у квартирі зменшує обсяг прав позивача щодо користування спірною квартирою, є безпідставними, оскільки позивач не підтвердила порушення своїх прав і прав малолітньої дитини фактом реєстрації ОСОБА_3 у спірному житлі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

17 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточненої редакції, просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року й ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що заявлена вимога відповідає способу захисту порушеного права, а оскільки ОСОБА_2 зареєстрував у спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_3 без згоди на це позивача, така реєстрація є протиправною. 

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 квітня 
2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі 
№ 757/45050/15, від 18 травня 2022 року у справі № 307/3489/18, 
від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункти 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

26 лютого 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 04 грудня 2010 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2023 року.

Сторони мають сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 січня 2018 року, індексний номер 110749104, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 
11 січня 2018 року за ОСОБА_2 

04 квітня 2023 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_8 укладено шлюб.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 28 серпня 2023 року № 6324 у квартирі 
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 з 07 серпня 2023 року, ОСОБА_1 з 23 травня 2018 року, ОСОБА_5 з 23 травня 2018 року і ОСОБА_2 
з 19 грудня 2022 року (власник).

З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 
2024 року у справі № 204/10632/23, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,7 кв. м, житловою площею 61,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приміщення 3-LXIII, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку приміщення 3-LXIII, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку приміщення 3-LXIII, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101.

Припинено право спільної сумісної власності на приміщення 3-LXIII, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101.

У справі № 204/10632/23 суди установили, що спірні квартира та приміщення були придбані в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається 
в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

З 01 грудня 2021 року набув чинності Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Вказаним Законом, зокрема, передбачено, що:
до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) 
в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України) (пункт 3 частини другої статті 9);
зняття повнолітньої особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла (пункт 2 частини першої статті 18);
орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (пункт 6 частини першої статті 24).

Відступаючи від висновків, зроблених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 
08 травня 2024 року у справі № 127/21333/22 (провадження № 61-13014св23), Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
у постанові від 02 лютого 2026 року у справі № 713/1153/23 (провадження 
№ 61-17202сво23) зробив такий висновок: «Парламентом в Законі України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» розмежовано випадки, за яких відбувається зняття з реєстрації місця проживання особи-невласника житла на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення та коли лише за заявою власника житла.

За наявності судового рішення, яке набрало законної сили, в якому встановлено наявність права на житло (зокрема, сервітуту) та/або відмовлено у виселенні особи-невласника житла чи припинення її права, спір про оспорення рішення органу місцевого самоврядування про зняття з реєстрації місця проживання особи-невласника житла буде мати приватноправовий характер, оскільки він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту 
в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу місцевого самоврядування.

Власник житла зобов`язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (зокрема, невласника житла, якому встановлено в судовому рішенні наявність права на житло (зокрема, сервітуту) та/або відмовлено 
у виселенні особи-невласника житла чи припинення її права)».

ОСОБА_3 , яка є членом сім`ї ОСОБА_2 , на підставі заяви ОСОБА_2 , як співвласника спірної квартири, який подав повний пакет документів відповідно до статті 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .

За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відмову в позові, оскільки вирішення питання про скасування відомостей про задеклароване / зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_3 , що по суті є зняттям особи з реєстрації місця проживання, залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення її права користування житлом, в якому вона зареєстрована, або виселення із цього житла. Однак такі вимоги 
у цій справі не заявлялись та не вирішувались.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки у справах, наведених 
у касаційній скарзі, зроблені у справах про поділ майна подружжя, які не 
є подібними правовідносинам, що виникли у цій справі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє 
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_4  залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 
2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська