ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ
(додаткове)
"30" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2408/21	

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
розглянувши заяву (вх. № 2-508/26 від 16.03.2026) представника Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/2408/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КИМСТРОЙ" (67772, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, мікрорайон "Райдужний", будинок 2, квартира 18; код ЄДРПОУ 26419251)
до відповідачів:
1) Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (67844, Одеська обл, Овідіопольський район, село Кароліно-Бугаз, вулиця Приморська, будинок 1; код ЄДРПОУ 04527307),
2) Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради (67772, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, вулиця Приморська, будинок 21; код ЄДРПОУ 04527052),
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:
1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),
2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),
про визнання незаконним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/2408/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КИМСТРОЙ" (далі – позивач, ТОВ "КИМСТРОЙ") до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - відповідач-1, Кароліно-Бугазька сільрада), Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради № 2191 від 22.09.2014.
Рішенням від 11.03.2026 у задоволенні позову відмовлено.
16.03.2026 від представника відповідача-1 надійшла заява, в якій він просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача-1 витрат на правову допомогу в сумі 45 000,00 грн. На підтвердження понесення відповідачем-1 судових витрат до заяви додано копії таких документів: Ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1797916 від 16.12.2024; договір про надання правової допомоги № 01/КБ_46 від 29.11.2024 з додатком № 1 «Специфікація видів та сфери надання послуг» та додатковою угодою від 17.07.2025; звіт про надану правову допомогу від 11.03.2026.
Ухвалою від 18.03.2026 прийнято до розгляду заяву представника відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення, розгляд заяви постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи, запропоновано позивачу до 26.03.2026 надати до суду заяву із письмовими поясненнями та/або запереченнями проти заяви про ухвалення додаткового рішення.
25.03.2026 представник позивача подала до суду заяву (вх. № 10539/26 від 26.03.2026) із письмовими запереченнями проти заяви про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування своєї позиції представник позивача покликається на таке:
- представником відповідача не долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення документи, які підтверджують детальний опис правової допомоги, яка була надана клієнту, при цьому, зі звіту не зрозуміло з чого складаються понесені відповідачем витрати та як саме обґрунтовується їх розмір;
- представник відповідача жодного разу фізично не прибув до приміщення суду, з його боку не було подано жодного доказу та жодного заперечення на спростування позиції позивача, невідомо яку саме допомогу фактично було надано відповідачу під час розгляду даної справи та чи досліджувалась подібна судова практика;
- саме лише зазначення у звіті про вартість правової допомоги не може вважатись належним дотриманням вимог ст. 126 ГПК України;
- заявлений розмір витрат на правову допомогу є значно завищеним та не відповідає фактично витраченому часу адвоката на надання правової допомоги його клієнту;
- у судових засіданнях представник відповідача наводив ідентичні доводи, будь-якої нової позиції, крім тієї, яка була викладеним ним у перших судових засіданнях у липні 2025 року, ним не було висловлено, будь-яких доказів на спростування позиції позивача також не було підготовлено;
- відсутній детальний опис наданої правової допомоги та розрахунок вартості гонорару; долученими доказами не підтверджується реальність цих витрат, їх необхідність, співмірність, розумність та неминучість;
- копію заяви з додатками не було направлено третій особі - Кононовій Оксані Дмитрівні, чим порушено її права та фактично позбавлено її можливості надати свої заперечення та пояснення.
Розглянувши заяву представника відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Частинами 1-3 ст. 221 ГПК України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 цієї ж статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. При цьому аналіз частини 2 статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 910/3419/20, від 20.07.2021 у справі № 914/2531/19).
За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У судовому засіданні 11.03.2026, до закінчення стадії судових дебатів, представник відповідача-1 заявив про намір подати докази понесення судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.
Заяву було подано до суду 16.03.2026, тобто із додержанням процесуального строку.
Дослідивши додані до заяви докази, суд встановив, що 29.11.2024 між Адвокатським об`єднанням «ЕКОВІС БОНДАР ТА БОНДАР» та відповідачем-1, як клієнтом, було укладено Договір про надання правової допомоги № 01/КБ_46, згідно з п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає доручення та зобов`язується надавати правову допомогу клієнту щодо захисту прав, свобод і законних інтересів у судових справах, погоджених сторонами окремо.
Додатком № 1 до договору є «Специфікація видів та сфери надання послуг».
17.07.2025 адвокатське об`єднання та відповідач-1 підписали додаткову угоду до договору про надання правової допомоги, згідно з якою адвокатське об`єднання надає правову допомогу в межах судової справи № 916/2408/21 за позовом ТОВ «КИМСТРОЙ» до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради про визнання незаконним та скасування рішення, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити правову допомогу, зокрема, послуги у суді першої інстанції: представництво інтересів клієнта в господарському суді першої інстанції; у разі необхідності, підготовка заяв/клопотань по суті та із процесуальних питань, письмових пояснень, заперечень, мирової угоди тощо.
Вартість послуг правової допомоги, згідно з п. 1.1. цієї додаткової угоди, становить 45 000,00 грн.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди надання правової допомоги фіксується сторонами у звіті про надану правову допомогу, який складається та підписується сторонами протягом 2-х днів з дати закінчення розгляду справи.
Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар (вартість наданих послуг) шляхом безготівкового переказу за повідомленими реквізитами протягом 20 робочих днів з дати підписання сторонами звіту про надану правову допомогу.
11.03.2026 адвокатське об`єднання та відповідач-1 склади та підписали звіт про надану правову допомогу, згідно з яким підтвердили, що адвокатське об`єднання належним чином надало, а клієнт отримав правову допомогу.
Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомогу адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд встановив, що повноваження представника відповідача-1 посвідчено Ордером на надання правничої допомоги серії АІ № 1797916 від 16.12.2024, виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 01/КБ_46 від 29.11.2024, який укладено між Адвокатським об`єднанням «ЕКОВІС БОНДАР ТА БОНДАР» та Кароліно-Бугазькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області. Згідно з умовами цього договору, з урахуванням додаткової угоди від 17.07.2025, адвокатське об`єднання та відповідач-1 домовились про фіксований гонорар за послуги з правової допомоги у суді першої інстанції, розмір якого становить 45 000,00 грн.
Надання адвокатських послуг відповідачу-1 підтверджується звітом про надану правову допомогу від 11.03.2026, який по суті є актом приймання-передачі відповідних послуг, адже фіксує факт надання адвокатським об`єднанням та прийняття відповідачем-1 послуг з правової допомоги.
Суд зазначає, що звіт містить деякі описки, такі як:
- посилання у назві документа на помилкову дату додаткової угоди до договору (19.05.2025), в той час як правильною датою є 17.07.2025 (по тексту звіту є посилання також і на правильну дату додаткової угоди);
- у звіті наявне посилання на пункт 1.2. додаткової угоди, в той час як послуги з правової допомоги в суді першої інстанції передбачено п. 1.1. додаткової угоди.
Водночас, такі описки є несуттєвими та не впливають на висновки суду про підтвердження відповідачем-1 факту понесення витрат на правову допомогу. У контексті зазначеного суд звертається до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.09.2023 у справі № 925/1073/22, згідно якого не можуть бути підставою для прийняття рішення про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу формальні (несуттєві) помилки, недоліки в оформленні заяви та доказів, що подаються разом із такою заявою, які не впливають на зміст заяви або документів та інформації, зокрема, технічні помилки та описки.
Отже, суд вважає доведеним факт надання відповідачу-1 послуг з правової допомоги.
Щодо критерію розумності розміру адвокатських витрат суд зазначає наступне.
ТОВ «КИМСТРОЙ» звернулось до господарського суду з позовом у серпні 2021 року, провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 16.08.2021. Разом з тим, адвокат Адвокатського об`єднання «ЕКОВІС БОНДАР ТА БОНДАР» Дзюбенко С. М., вступив у дану справу у якості представника відповідача-1 у липні 2025 року, тобто майже через чотири роки після відкриття провадження у справі.
При цьому, заяв по суті спору представник відповідача-1 не подавав, та звернувся до суду лише з декількома заявами та клопотаннями, а саме: про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення судового засідання (від 21.07.2025); про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (від 03.09.2025); про залучення третіх осіб (від 05.09.2025).
Представництво інтересів відповідача-1 адвокатом Дзюбенком С. М. більшою мірою зводилося до участі у судових засіданнях. Так, представник відповідача-1 прийняв участь у вісьмох засіданнях (в режимі відеоконференції): 08.09.2025, 22.09.2025, 20.10.2025, 08.12.2025, 12.01.2026, 02.02.2026, 16.02.2026, 11.03.2026.
До того ж, левова частка судових засідань була присвячена не розгляду справи по суті, а вирішенню клопотань позивача про витребування доказів.
Отже, суд вважає слушними доводи представника позивача щодо завищення розміру витрат на правову допомогу та неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
За таких обставин, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням принципу справедливості, верховенства права та встановлення, що розмір гонорару у даному випадку є завищеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення шляхом присудження до стягнення з ТОВ «КИМСТРОЙ» на користь Кароліно-Бугазької сільради 8 000,00 грн витрат на правову допомогу.
Щодо доводів представника позивача про відсутність документів, які підтверджують детальний опис виконаних адвокатом робіт, суд зазначає таке.
При аналізі вказаних доводів суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 щодо питання застосування приписів частини третьої статті 126 ГПК України стосовно змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом:
"140. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
141. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
146. Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.".
Суд встановив, що у п. 1.1. додаткової угоди від 17.07.2025 до договору про надання правової допомоги адвокатське об`єднання та відповідач-1 узгодили, що послуги в суді першої інстанції вартістю 45 000,00 грн включають:
- представництво інтересів клієнта в суді;
- підготовка заяв/клопотань по суті та із процесуальних питань;
- підготовка письмових пояснень, заперечень, мирової угоди (у разі необхідності) тощо.
Враховуючи вищевикладені висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Крім того, саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Відтак, доводи представника позивача щодо відсутності детального опису виконаних адвокатом робіт суд відхиляє, адже такий опис фактично наявний у додатковій угоді до договору про надання правничої допомоги. Більше того, навіть за відсутності у вказаному описі відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, представник позивача не був позбавлений права доводити неспівмірність витрат, у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань тощо. Таким правом, як вбачається із заперечень проти заяви про ухвалення додаткового рішення, представник позивача скористався та його доводи були враховані під час розгляду заяви.
Щодо не направлення відповідачем-1 копії заяви з додатками третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 .
На переконання представника позивача, відповідач-1 порушив права Кононової Оксани Дмитрівни, так як фактично позбавив її можливості надати свої заперечення та пояснення.
З цього приводу суд зазначає, що під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України").
Формалізм у процесі є позитивним і необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії", "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії").
Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", ТОВ "Фріда" проти України").
Дійсно, відповідач-1 згідно з приписами ст. 80 ГПК України мав надіслати заяву про ухвалення додаткового рішення з усіма доказами іншим учасникам справи, а тому числі й ОСОБА_1 .
Проте, суд вважає, що застосування процесуальних наслідків не надсилання заяви з додатками самій лише третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, у даному конкретному випадку було би проявом надмірного формалізму, порушило би право відповідача-1 на справедливий судовий розгляд та доступ до правосуддя. До того ж, результати розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення жодним чином не впливають на права та обов`язки ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 232, 244 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву (вх. № 2-508/26 від 16.03.2026) представника Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/2408/21 - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИМСТРОЙ" (67772, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, мікрорайон "Райдужний", будинок 2, квартира 18; код ЄДРПОУ 26419251) на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (67844, Одеська обл, Овідіопольський район, село Кароліно-Бугаз, вулиця Приморська, будинок 1; код ЄДРПОУ 04527307) 8 000,00 грн витрат на правову допомогу.
3. В решті заяви - відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне додаткове рішення складено та підписано 30 березня 2026 р.

Суддя Р.В. Волков