РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 	справа № 580/1628/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гайдаш В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач), в якому позивачка просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 232350008586 від 29.01.2026 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву від 13.12.2025 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з зарахуванням до пільгового стажу повних періодів роботи: з 05.12.2013р по 16.05.2014р з повним робочим днем машиністом (кочегаром) котельні 2р у філії «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ «Павлоградвугілля» у котельному цеху ВСП «Шахта`Білозерська» (05 місяців 10 днів); з 27.04.2015р. по 21.07.2015р.на посаді учня гірника поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (02 місяці 25 днів), з 22.07.2015р по 25.01.2021р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (5 років 6 місяців 04 дні), з 26.01.2021р по 19.01.2023р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (01 рік 11 місяців 24 дні) у Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За результатом розгляду заяви, за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області винесено рішення від 29.01.2026 № 232350008586, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Причиною відмови є відсутність у позивачки необхідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії за Списком № 1. 
Вважаючи вказане рішення протиправним та необґрунтованим, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою від 23.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Представниця відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивачка, звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 13.12.2025. За принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.12.2025 №232350008568 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідно наданих до заяви документів страховий стаж позивачки склав 26 роки 06 місяців, 07 днів стаж роботи за Списком №2 – 4 роки 05 місяців 14 днів. Вік позивачки на дату звернення становив 46 років 05 місяців. До страхового та пільгового стажу не зараховано усі періоди роботи. Право на пенсійну виплату на пільгових умовах згідно поданих документів відсутнє. Представниця відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
13.12.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви, додала усі необхідні документи.
19.12.2025року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області рішенням №232350008568 відмовило в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком за ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. 
Також зазначено, що вік заявника 46 років 5 місяців. 
Страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 06 місяців 07 днів в тому числі робота за Списком №1 становить 1 рік.
Пільговий стаж 6 років 2 місяці 1 день, де: 
- роботи підземні, професії за пос.202 (25 років) - 1 рік 8 місяців 17 днів; 
- стаж за Списком № 2- 4 роки 5 місяців 14 днів 
Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 3 роки. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви. 
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. 
До пільгового стажу не зараховано:
- період роботи з 05.12.2013 по 15.05.2014 згідно довідки від 24.07.2025 №393, виданої ПАТ “ДТЕК Павлоградвугілля”, оскільки відсутній наказ № 98/ОП від 03.02.2010 про атестацію робочих місць з переліком атестованих посад; 
- період роботи з 27.04.2015 по 21.07.2015, з 22.07.2015 по 25.01.2021 згідно уточнюючої довідки від 25.10.2024 № 1/393 виданої, ТОВ “ДТЕК Добропіллявугілля”, оскільки в довідці невірно зазначено статтю Закону 1058, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах; 
- період з 26.01.2021 по 19.01.2023 згідно уточнюючої довідки № 158 від 29.11.2024, виданої ВП “Шахтоуправління “Новодонецьке” ДП “Добропіллявугілля - видобуток”оскільки в довідці невірно зазначено статтю Закону 1058, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. 
Пільговий стаж зараховано на підставі відомостей про спеціальний стаж, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи у 2015, з 01.12.2016 по 28.02.2017, з 01.10.2017 по 31.10.2017, оскільки в відомостях про спеціальний стаж в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про атестацію робочих місць.
Позивач із таким рішенням відповідача непогоджується, а тому звернулася до суду.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
30.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
07.08.2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області позивачці відмовлено у призначенні пенсії, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку та у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Також в рішенні зазначено, що до пільгового стажу не враховано період роботи згідно пільгових довідок № 134 від 20.03.2025 року та № 142 від 25.03.2025 року, виданих ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», оскільки до наказів про проведення атестації робочого місця надано переліки посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць, однак посади атестовані згідно номеру робочого місця, згідно наданих документів неможливо встановити номер робочого місця заявниці.
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XIІ), у редакції чинній до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, ст. 114, згідно із п. 2 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.
Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт «б» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року.
Пунктом 3 цього рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015 року, в наступній редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині необхідного пенсійного віку, який складає 50 років та страхового стажу 20 років, за п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та 55 років та страхового стажу 25 років за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV.
Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» судом мають враховуватись висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020.
У пункті 3.2. Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.
У пункті 4.4. Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13, Закону № №1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення стажу роботи для виходу на пенсію на пільгових умовах порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми ст. 114 Закону №1058-IV не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.
Суд зазначає, що норми ст. 114 Закону України №1058-IV абсолютно ідентичні нормам ст. 13 Закону №1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень ст. 114 Закону 1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та ст. 114 Закону №1058.
Згідно зі ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 в справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
При прийнятті рішення суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, висновки якої є обов`язковими для застосування судом у цій справі.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
В оскаржуваному рішенні зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 05.12.2013р. по 15.05.2014р., з 27.04.2015р по 21.07.2015р., з 22.07.2015р. по 25.01.2021р., з 26.01.2021 по 19.01.2023. 
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи у 2015р., з 01.12.2016р. 28.02.2017р, оскільки в відомостях про спеціальний стаж в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про атестацію робочих місць.
З наявної в матеріалах справи ксерокопії трудової книжки позиваки (запис 10-11), а також з довідки про підтвердження наявного трудового стажу №393 від 24.07.2015року вбачається, що ОСОБА_1 у період з 05.12.2013р по 16.05.2014р, працювала повний робочий день машиністом (кочегаром) котельні 2р, у тому числі зайнята видаленням золи (05 місяці 10 днів). 
Стосовно не зарахування до періоду роботи з 27.04.2015р по 21.07.2015р., з 22.07.2015р. по 25.01.2021р., згідно уточнюючої довідки від 25.10.2024р. №1/393, виданої ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», оскільки в довідці невірно зазначено статтю Закону 1058, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, суд зазначає наступне, в матеріалах справи наявні копії довідок, а саме довідка від 25.10.2024р. №1/1393 та довідка від 06.11.2025р. №1531, у яких, як зазначає відповідач не вірно зазначено статтю Закону 1058, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. З цього приводу суд зазначає, що позивачке не несе відповідальність за складання вищевказаних довідок, крім того всі ці відомості є у трудовій книжці запис №15-17 період 27.04.2015р по 22.07.2015р. (2 місяці 25 днів) та період 22.07.2015 по 25.01.2021р.(5 років 06 місяців 04 дні). 
Крім того, з аналогічних підстав до пільгового стажу не зараховано період роботи з 26.01.2021 по 19.01.2023 згідно уточнюючої довідки №158 від 29.11.2024р., виданої ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» оскільки в довідці невірно зазначено статтю Закону, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. 
Суд зазначає, що у трудовій книжці міститься записи №18-19, що підтверджують право позивача на зарахування до пільгового стажу даних періодів роботи. 
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи у 2015р., з 01.12.2016р. 28.02.2017р, оскільки в відомостях про спеціальний стаж в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про атестацію робочих місць. Суд звертає увагу на те, що до пільгового стажу зараховано не повні спірні періоди відповідно до розрахунку пільгового періоду за формою РС-право.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Відповідно до відомостей трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 01.02.2002 року, позивачка працювала в періоди не зараховані відповідачем:
05.12.2013р по 16.05.2014р з повним робочим днем машиністом (кочегаром) котельні 2р у філії «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ «Павлоградвугілля» у котельному цеху ВСП «Шахта`Білозерська» (05 місяців 10 днів); 
27.04.2015р. по 21.07.2015р.на посаді учня гірника поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (02 місяці 25 днів), з 22.07.2015р по 25.01.2021р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (5 років 6 місяців 04 дні), 
26.01.2021р по 19.01.2023р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (01 рік 11 місяців 24 дні) у Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток».
Вказані періоди роботи атестовані за Списком №1, що підтверджується даними трудової книжки про наявність штампу підприємства за підсумками проведеної атестації робочих місць.
Аналогічна інформація зазначена в довідках № 759 від 13.12.2024 року виданої ТДВ «Шахта «Білозерська», № 1531 від 06.11.2025 виданої ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ», №158 від 29.11.2024 виданої ДП «Добропіллявугілля – Видобуток».
Підтвердження зайнятості повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому, таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, проте, у разі відсутності в ній таких записів, подання уточнюючої довідки є обов`язковим.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №337/1297/17, ухвалі Верховного Суду від 14.04.2020 №560/3197/19.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Відповідно п. 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731) результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умові характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.
Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41. Відповідно до зазначених нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Виходячи з наведеного, суд робить висновок, що атестація має проводитися у передбачені для цього строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 (адміністративне провадження К/9901/20098/18, справа №352/547/16-а) та постанові від 10.07.2018 (справа №227/545/17, адміністративне провадження №К/9901/22421/18) вказуючи, що: атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
При цьому, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно якого особі, яка зайнята на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, має право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі №21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21-519а14, від 17.03.2015 у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14.04.2015 у справі №21-383а14, від 02.12.2015 у справі №21-1329а15, від 10.02.2016 у справі №21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Судом встановлено, що трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 від 01.02.2002 року та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній № 158 від 29.11.2024 року, №1531 від 06.11.2025 та № 393 від 24.07.2025 року містять інформацію про проведення атестації робочих місць.
З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.12.2025 року № 232350008568 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 ОСОБА_1 , згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), підлягає скасуванню як протиправне.
Зарахуванню до пільгового стажу позивакиа за Списком №2 підлягає період роботи з з 05.12.2013р по 16.05.2014р, з 27.04.2015р. по 21.07.2015р., з 22.07.2015р по 25.01.2021р. , з 26.01.2021р по 19.01.2023р. 
Виходячи з встановлених фактичних обставин справи та відповідно до заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне з метою повного захисту порушених прав позивачки зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу повні періоди роботи: з 05.12.2013р по 16.05.2014р з повним робочим днем машиністом (кочегаром) котельні 2р у філії «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ «Павлоградвугілля» у котельному цеху ВСП «Шахта`Білозерська» (05 місяців 10 днів); з 27.04.2015р. по 21.07.2015р.на посаді учня гірника поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (02 місяці 25 днів), з 22.07.2015р по 25.01.2021р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (5 років 6 місяців 04 дні), з 26.01.2021р по 19.01.2023р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» (01 рік 11 місяців 24 дні) у Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток».
Тому суд вважає за необхідне, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки саме від 13.12.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про задоволення позовної заяви.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.12.2025 року №232350008568 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу періоди з 05.12.2013р по 16.05.2014р з повним робочим днем машиністом (кочегаром) котельні 2р у філії «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ «Павлоградвугілля» у котельному цеху ВСП «Шахта`Білозерська»; з 27.04.2015р. по 21.07.2015р.на посаді учня гірника поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2», з 22.07.2015р по 25.01.2021р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2», з 26.01.2021р по 19.01.2023р. гірник поверхні з повним робочим днем дільниці «ДТКП-2» у Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву від 13.12.2025 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в цьому рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ЄДРПОУ 22933548) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ