Справа № 342/723/25
Провадження № 1-кп/342/72/2026 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Городенківського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025091150000078 від 04.06.2025 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городенка Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, здійснює догляд за хворою мамою, не працює, раніше не судимий, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,-

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Кримінальне правопорушення було вчинено при наступних обставинах.
Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Статтею 2 Конституції України визначено, що суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
Крім того, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» який неодноразово продовжувався, в останнє Указом Президентом України № 235/25 з 0.05.2025 строком на 90 діб, тобто до 07.08.2025. 
Вимогами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Дотримання такого обов`язку закріплене і у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та іншими нормативно-правовими актами, зокрема ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Однак, всупереч наведеним правовим нормам, військовозобов`язаний ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Так, 16.05.2025 ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992, будучи військовозобов`язаним, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 . У подальшому 16.05.2025 ОСОБА_3 прибув до позаштатного постійно діючого ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_3 на базі КНП «Обласна клінічна лікарня ІФ ОР», де проходив військово-лікарську комісію, і на підставі ст.61 б, 61 в, графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним, згідно довідки ВЛК № 2025-0516-1600-3661-3 від 16.05.2025 , до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Встановивши відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які надавали б ОСОБА_3 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 20.05.2025 працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , вручено повістку про прибуття на відправку ОСОБА_3 .
Також, під час вручення повістки, ОСОБА_3 роз`яснено необхідність прибуття 26 травня 2025 року на 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого відправлення до військової частини НОМЕР_1 .
Отримавши повістку про прибуття на відправку ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», розуміючи, що захист незалежності, територіальної цілісності та суверенітету України, людей, їх життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканості і безпеки є необхідним в демократичному суспільстві, а триваюча збройна агресія Російської Федерації проти України, яка супроводжується вчиненням воєнних злочинів і злочинів проти людяності становить суспільну небезпеку, яка загрожує життю нації, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 26 травня 2025 року для відправлення до військової частини, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за пропозицією прокурора та за згодою інших учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого, заслухавши прокурора, дослідив дані, які характеризують особу обвинуваченого.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та вважає недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються. Суду пояснив, що він отримавши бойову повістку не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 у визначений час для відправлення до військової частини. Не прибув через поганий стан здоров`я своєї матері, яка практично не пересувається і потребує постійного догляду, який здійснюється ним. Ствердив, що мама без нього не може «собі врізати навіть кусок хліба і вона без нього пропаде». На даний час він має відстрочку від мобілізації у зв`язку із доглядом за хворою матір`ю, на підтвердження чого надав інформацію із РТЦК та СП та інформацію із застосунку ОСОБА_7 . Кається у скоєному. Просив суворо не карати та не позбавляти його волі.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Таким чином, суд встановив, що вина ОСОБА_3 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - доведена повністю. Його дії за ст. 336 КК України кваліфіковані правильно.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання суд враховує, що, згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до не тяжкого злочину.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує також дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах в медичному закладі за місцем проживання. Також враховується те, що ОСОБА_3 органом місцевого самоврядування характеризується добре. Здійснює на даний час догляд за хворою матір`ю у зв`язку із чим має відстрочку від мобілізації, що підтверджується наданою ним інформацією, зокрема інформацією із за стосунку Резерв+ та інформацією наданою прокурором. 
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, визначає ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України.
В досудовій доповіді органу пробації зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, так як орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.
Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи досудову доповідь органу пробації, позицію прокурора та обвинуваченого, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції статті 336 КК України, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробування, що буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень з покладенням на нього певних обов`язків відповідно до вимог ст.76 КК України, для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, що буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На думку суду, саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, так як іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
При цьому суд звертає увагу, що, як вбачається зі змісту ст.ст. 14, 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України від покарання за вчинення злочину, передбаченого ст.336 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким, не є перешкодою для подальшого його призову на військову службу під час мобілізації у разі відсутності в нього права на відстрочку, передбаченого ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк – 1 (один) рік і 6 (шість) місяців. 
Відповідно до вимог ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, крім оскарження з підстав, визначених ч. 2 ст. 394 КПК України. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя: ОСОБА_1