ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

23 лютого 2026 року	Справа №160/35413/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/35413/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГМЕНТАГРО» (51200, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Василівка, пров. Тихий, буд. 6, код ЄДРПОУ: 44424300) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:
12 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГМЕНТАГРО» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 6764-П від 05.11.2025 р. "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «СЕГМЕНТАГРО»" (код ЄДРПОУ 44424300)".
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність наказу відповідача, який є предметом оскарження. Позивач зазначає, що підстави для проведення перевірки його діяльності у зв`язку з неподанням звіту про контрольовані операції за 2024 рік відсутні, оскільки операції, виходячи з яких контролюючий орган зробив відповідні висновки, не відповідають ознакам контрольованим. Так, сам позивач не є суб`єктом, виходячи з правового статусу якого обов`язковим було б подання такої звітності, в свою чергу не всі операції у сфері зовнішньоекономічної діяльності є контрольованими. Щодо операцій з ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C (ОАЕ) позивач зазначає, що в спірних правовідносинах діяв як комітент в межах договору комісії, а тому не був стороною відповідного контракту (діяв в інтересах комісіонера – ТОВ «ФГ ДАР ВСЕСВЯТСЬКЕ»). Щодо операцій з LLC ICEBRIDGEWEST (США) зазначає, що операція не є контрольованою за вартісним критерієм – сторони укладали додаткову угоду та змінили ціну, після чого обсяг господарської операції не перевищував 10 млн. грн за відповідний рік. 
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/35413/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/35413/25, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
26 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що за результатом аналізу митних декларацій та наданих до митного оформлення документів встановлено здійснення позивачем впродовж 2024 року контрольованих операцій з нерезидентами: ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C (ОАЕ) – на суму 93106177,50 грн, LLC ICEBRIDGEWEST (США) – на суму 100466683,75 грн. 
Щодо ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C (ОАЕ) відповідач зазначає, що позивач не надав додатки (специфікації), акти прийому-передачі, звіти комісіонера до договору комісії. При цьому при здійсненні господарських операцій з продажу товарів за договором комісії право власності на товар переходить безпосередньо від позивача до покупця-нерезидента, то такі господарські операції впливають на об`єкт оподаткування податком на прибуток саме позивача, а не комісіонера (ТОВ «ФГ ДАР ВСЕСВЯТСЬКЕ»), в зв`язку з чим контрольованими операціями визнаються саме господарські операції позивача як комітента. Отже, ці операції були контрольованими. 
Щодо LLC ICEBRIDGEWEST (США) відповідач зазначає, що станом на 14.12.2023 року заборгованість по розрахункам в іноземній валюті відсутня. В період з 14.12.202023 року по 28.08.2025 року позивач відвантажив товару на загальну суму 2424120,00 доларів США, також в цей період позивач не отримував валютну виручку на вказану суму. Водночас, в наявності дебіторська заборгованість на загальну суму 30301,50 доларів США, тобто – в меншому розмірі. Додатковою угодою від 12.12.2024 року №2 сторони погодили, що покупець приймає товар неналежної якості, відмовляється від понесених витрат, а загальна вартість договору зменшується до 30301,50 доларів США. Позивачем не проведено коригування експортної митної декларації, а звітність подано за вартістю експорту (до коригування – на суму 100466683,75 грн), розрахунок коригування по відповідній податковій накладній також не подано. Отже, заборгованість складає 2424120,00 доларів США. Наявність відповідних порушень відповідач підтверджує також інформацією від НБУ. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
23 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено податкову звітність позивача, згадану у відзиві. 
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, електронний доказ, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Листом від 06.10.2025 року №84618/6/04-36-23-01-11 відповідач запитав у позивача інформацію в порядку п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України щодо операцій позивача ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C (ОАЕ) та LLC ICEBRIDGEWEST (США) в 2024 році. 
Листом від 27.10.2025 року №27/10/25-1 позивач надав відповідачу пояснення, в яких зазначив, зокрема, що підстави для проведення перевірки його діяльності у зв`язку з неподанням звіту про контрольовані операції за 2024 рік відсутні, оскільки операції, виходячи з яких контролюючий орган зробив відповідні висновки, не відповідають ознакам контрольованим. Позивач не є суб`єктом, виходячи з правового статусу якого обов`язковим було б подання такої звітності, в свою чергу не всі операції у сфері зовнішньоекономічної діяльності є контрольованими. Щодо операцій з ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C (ОАЕ) позивач зазначав, що в спірних правовідносинах діяв як комітент в межах договору комісії, а тому не був стороною відповідного контракту (діяв в інтересах комісіонера – ТОВ «ФГ ДАР ВСЕСВЯТСЬКЕ»). Щодо операцій з LLC ICEBRIDGEWEST (США) позивач зазначав, що операція не є контрольованою за вартісним критерієм – сторони укладали додаткову угоду та змінили ціну, після чого обсяг господарської операції не перевищував 10 млн. грн за відповідний рік. 
Наказом відповідача від 05.11.2025 року №6764-п призначено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 15.12.2025 року тривалістю 2 дні з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині неподання платником податків звіту про контрольовані операції за 2024 рік. Перевірку призначено, зокрема. На підставі пп. 78.1.2., 78.1.15 п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України. 
Вважаючи цей наказ протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. 
Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пп. 39.2.1.1. пп. 39.2.1. п. 39.2. ст. 39 Податкового кодексу України Контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків (для резидентів Дія Сіті - платників податку на особливих умовах - на фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності), а саме:
а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту;
б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів;
в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав (територій);
г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, організаційно-правова форма яких включена до переліку організаційно-правових форм, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2-1 цього підпункту;
ґ) господарські операції (у тому числі внутрішньогосподарські розрахунки), що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.
Відповідно до пп. 39.4.1., 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України Для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.
Платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції.
Платники податків, які є учасниками відповідної міжнародної групи компаній та у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
Звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній подаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
За пп. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. 
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 Податкового кодексу України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. Податкового кодексу України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
За п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктами 78.1.2., 78.1.15. п. 78.1. ст.78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом;
- неподання платником податків або подання з порушенням вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу звіту про контрольовані операції, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, глобальної документації (майстер-файлу) та/або документації з трансфертного ціноутворення.
Пунктами 79.1, 79.2. ст. 79 Податкового кодексу України передбачено, що Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне. 
В даній справі сторони не заперечували ані здійснення позивачем господарських операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності, ані загального обов`язку подання звіту про контрольовані операції в разі їх здійснення, натомість спір стосується саме правомірності оцінки відповідачем спірних господарських операцій саме як контрольованих, оскільки саме цю ознаку відповідних операцій заперечував позивач. 
Як наслідок, необхідним є надання оцінки відповідним господарським операціям. 
Щодо господарських операцій з ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C (ОАЕ).
18 листопада 2023 року позивач як Комітент та ТОВ «ФГ ДАР ВСЕСВЯТСЬКЕ» як Комісіонер уклали договір комісії №18/11/23, за умовами якого позивач доручив комісіонеру за плату продати належний позивачу товар за межі митної території України в режимі експорту. Продаж здійснюється від імені комісіонера, однак за рахунок позивача, для чого позивач передає комісіонеру товар. 
Додатком №2 від 29.01.2024 року сторони погодили передачу та доручення продати товару на експорт встановленої ваги, у встановлений термін та за відповідними умовами щодо вартості. 
29 січня 2024 року сторони склали акт приймання-передачі товару – соєвих бобів вартістю 2425000,00 доларів США. Акт складено саме з посиланням на Договір комісії. 
29 січня 2024 року комісіонер уклав з ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C контракт №SB-29/01/2024 контракт на продаж товару – соєвих бобів.
Позивач виходив з того, що оскільки він не є стороною укладеного експортного договору поставки, а також не здійснював відповідну операцію з постачання товару, то не йдеться про його участь в операції як таку. 
Згідно пп. 14.1.36., 14.1.191. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;
- постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Постачанням товарів також вважаються: е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.
Згідно ч. 1 ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера.
Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 484/3915/15-ц.
Зміст договору визначається згідно його умов, а не лише назви. Водночас, укладений «Договір комісії» за змістом відповідає правовій конструкції саме комісії, в зв`язку з чим вказаний правовий висновок є релевантним. 
Слід зауважити, що, наприклад, за п. 3.1.5. Договору комісії саме позивач зобов`язався зареєструвати податкову накладну, хоча згідно змісту доводів позивача незазначення його стороною у договорі нівелює його зв`язок з товаром. Також договором передбачено в т.ч. повернення товару позивачу у випадку його нереалізації комісіонером, а також реалізація товару «на найбільш вигідних для комітента умовах» та навіть передача комісіонером відомостей про комітента. 
Також згідно довідки експортера від 29.01.2024 року №29/01-1, складеної комісіонером, така довідка інформує про те, що експортується продукція позивача. 
Отже, для цілей податкового обліку саме позивач є суб`єктом постачання та має обов`язки, пов`язані з таким постачанням, в т.ч. ті, що виходять з отримання доходу. Сам позивач не надав змістовних пояснень щодо суб`єкта отримання доходу від продажу відповідного товару та яким чином це узгоджується з тим, що для комісіонера в Договорі комісії окремо передбачено комісійну винагороду. 
Визначаючи спірні операції контрольованими відповідач посилався на пп. «в» та «г» пп. 39.2.1.2. пп. 39.2.1. п. 39.2. ст. 39 Податкового кодексу України. 
Обидві норми права передбачають господарські операції з нерезидентами з визначених країн або з нерезидентами визначених організаційно-правових форм. 
Відповідне визначення міститься у постановах Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року №1045 (далі – Постанова №1045) та від 04.07.2017 року №480 (далі – Постанова №480). 
Постанова №1045 у відповідності до пп. «в» пп. 39.2.1.2. пп. 39.2.1. п. 39.2. ст. 39 Податкового кодексу України затвердила Перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України.
Впродовж 2024 року Об`єднані Арабські Емірати містились у переліку згідно Постанови №1045 (виключені з 01.01.2025 року), 
Постанова №480 у відповідності до пп. 39.2.1.2-1.пп. 39.2.1. п. 39.2. ст. 39 Податкового кодексу України (до якого відсилає пп. «г» пп. 39.2.1.2. пп. 39.2.1. п. 39.2. ст. 39 Податкового кодексу України) затвердила відповідний Перелік організаційно-правових форм. 
В цьому переліку в 2024 році і дотепер наявна, зокрема, позиція: Об`єднані Арабські Емірати, для якої встановлено організаційно-правову форму: Limited Liability Company LLC (компанія з обмеженою відповідальністю).
Оскільки операції в досліджуваній ситуації здійснені з ECO BEAT grains, cereals and legumes trading co. L.L.C (ОАЕ), в наявності відповідність обом умовам для визнання операції контрольованою: пп. «в» та «г» пп. 39.2.1.2. пп. 39.2.1. п. 39.2. ст. 39 Податкового кодексу України.
Таким чином, ця операція була контрольованою та саме позивач повинен виконувати податкові обов`язки, пов`язані з такою операцією, зокрема, подавати звіт про контрольовані операції. 
Посилання позивача на акт перевірки комісіонера та інші доводи вищевказаних висновків не спростовують, оскільки в цілому не стосуються визначальних обставин, на відміну від природи зобов`язань учасників спірних правовідносин та правового статусу майна. 
Отже, в цій частині підстави позову є необґрунтованими.
Щодо господарських операцій з LLC ICEBRIDGEWEST (США).
14 грудня 2023 року позивач як продавець та LLC ICEBRIDGEWEST (США) як покупець уклали контракт №1214/1423 (далі – Договір поставки), за умовами якого позивач зобов`язався поставити соєві боби визначених параметрів та на погоджених умовах, а саме: 
1) Ціна товару – 400 доларів США за 1 метричну тону;
2) Орієнтовна сума договору – 2800000,00 доларів США, що визначається за сумою вартості всіх партій;
3) Кількість – 7000 метричних тон (похибка 10% за вибором продавця). 
15 листопада 2024 року сторони уклали додаткову угоду №1, якою погодили поставку партії соєвих бобів: 
1) 6060,30 метричних тон;
2) По ціні 400 доларів за метричну дону;
3) Загальна вартість 2424120,00 доларів США. 
4) Поставка на умовах FOB Чорноморськ, Україна. 
29 листопада 2024 року товар згідно додаткової угоди відвантажено, що підтверджується коносаментом. 
07 грудня 2024 року сторонами в порту Туреччини складено акт огляду вантажу на судні, яким зафіксовано невідповідність товару вимогам Договору поставки та його непридатність для продажу. 
10 грудня 2024 року покупець направив позивачу лист з вимогою покрити витрати (фрахт, простій, портові витрати, страхування, інші витрати) згідно ст. 8.3. Договору поставки (повноваження покупця при поставці товару неналежної якості), на загальну суму 735250,00 доларів США. 
12 грудня 2024 року сторони уклали додаткову угоду №2, якою погодили наступне: 
1) При поставці товару виявлено його невідповідність умовам Договору поставки, що встановлено актом від 07.12.2024 року;
2) Продавець відмовився повертати чи замінювати товар, нести витрати з оплати фрахту з порту Туреччини до порту України, нести портові витрати та розвантажувальні роботи, витрати зберігання товару на митному складі та інші;
3) Покупець поніс витрати на загальну суму 700000,00 доларів США;
4) На підставі цього сторони домовились: 
- Покупець приймає товар неналежної якості;
- Ціна товару змінюється на 5 доларів США за метричну тону, а загальна вартість поставки – 30301,50 доларів США.;
- Покупець відмовляється від претензій щодо відшкодування збитків у розмірі 700000,00 доларів США.
Згідно картки рахунку 362 з цим контрагентом у позивача обліковуються операції в колонці «дебет»: 
1) 09.12.2024 року – реалізація товару, 100466683,75 грн (2424120,00 доларів США);
2) 12.12.2204 року – коригування ціни: -99210850,21 грн (-2393818,50 доларів США). 
Позивач виходив з того, що для визначення операції контрольованою необхідно дотриматися вартісного критерію, який відсутній з огляду на коригування сторонами вартості поставки. 
Відповідач в свою чергу вказував, що позивач не провів коригування експортної митної вартості та коригування податкової звітності.
Суд зауважує, що у п. 2.1. Договору поставки сторони погодили, що право власності на товар переходить до покупця в момент завантаження товару на авто, надане покупцем. 
Згідно Додаткової угоди №1 сторони погодили поставку на умовах FOB Чорноморськ. 
Умови поставки «FOB» - вільно на борті судна (найменування порту відвантаження) - FOB (free on board) - умова, яка використовується при морських перевезеннях. За нею продавець зобов`язаний за власний рахунок доставити товар на борт судна, зафрахтованого покупцем, а також у зазначений термін в узгодженому порту відвантаження повідомити та передати йому документи разом з коносаментом. Покупець укладає угоду перевезення, повідомляє продавцеві назву судна, місце відвантаження, необхідну дату поставки та несе всі витрати, пов`язані з переміщенням товару, з моменту фактичного переходу товару через поручні судна в зазначеному порту відвантаження.».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2023 року у справі №1340/3525/18.
Коносамент та вантажний маніфест складені 29.11.2025 року. В експортних митних деклараціях ціна товару вказана у розмірі 2424120,00 доларів США, тобто – в її первісному погодженому розмірі. 
Як наслідок, для позивача поставка закінчена до зміни ціни такої поставки. На момент такої поставки ціна складала 2424120,00 доларів США, що і визначило зміст митних та податкових формальностей для позивача щодо такої поставки, в т.ч., наприклад, щодо обліку податкового кредиту. 
Позивач не навів розумних пояснень заявленню заперечень проти податкового контролю за контрольованими операціями при одночасній відсутності коригування експортної митної вартості та податкової звітності. 
Так, по спірній операції в наявності податкова накладна від 09.12.2024 року №184, в якій сума коштів вказана як 100466683,75 грн. Відповідач повідомив у відзиві і позивач не заперечував в подальшому, а також 23.02.2026 року відповідач актуалізував відомості, що позивач розрахунок коригування до цієї накладної не подавав.
Також ця операція відображена в податковій декларації з ПДВ позивача за грудень2024 року, докази коригування звітності відсутні. 
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій. 
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.05.2025 року у справі №160/3323/24.
Судом встановлено, що позивач здійснив завершену господарську операцію, в якій вартісний критерій відповідає умовам для її визначення контрольованою. В свою чергу наступний розвиток договірних відносин не змінює характеристики господарської операції в момент її здійснення, в т.ч. в аспекті зміни вартості поставки. Як наслідок, оскільки на момент здійснення операції вона набула ознак контрольованої, наступні зміни в цивільно-правових відносинах між контрагентами не змінюють таку властивість відповідної господарської операції. 
В свою чергу суб`єктний критерій теж дотримано, адже покупець зареєстрований в штаті Делавер, США та має організаційно-правову форму LLC, що передбачено в Постанові №480. 
Отже, ця операція теж була контрольованою, а позов в цій частині також є необґрунтованим. 
Щодо посилання на обставини справи №160/24111/25 суд зауважує, що рішення суду в ній не набрало законної сили, а предметом судового розгляду не була жодна конкретна господарська операція, тобто – наявні принципово відмінні фактичні обставини, в т.ч. відмінним є і предмет перевірки (звітність щодо контрольованих операцій та податок на прибуток). 
Більш того, преюдиційного значення набувають лише встановлені судовим рішенням факти, а не правові висновки суду та/або результат розгляду конкретної справи. На користь такого висновку свідчить частина сьома статті 78 цього Кодексу, відповідно до якої правова оцінка, надана судом факту під час розгляду іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Преюдиційні факти потрібно відрізняти від оцінки обставин іншим судом. Преюдиційні факти - це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено в рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оцінне судження, зроблене судом під час зіставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.02.2025 року у справі № 826/17974/14. 
Тобто, в даному випадку не йдеться про преюдицію ані за змістом (відмінний предмет дослідження та питання факту), ані за формою (рішення суду не набрало законної сили та не оцінювало відповідних обставин). 
Таким чином, позов в цій частині є необґрунтованим. 
Судом з власної ініціативи перевірено усі аспекти процедури призначення перевірки та не встановлено порушень відповідних положень законодавства.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.12.2025 року у справі №420/24061/23. 
Жодні інші доводи позивача висновків суду в цій справі не спростовують. 
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні, оскільки наказ прийнято правомірно, згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГМЕНТАГРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко