П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/18293/24	
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
Дата і місце ухвалення 16.09.2024р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г., 
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Балтського районного суду Одеської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Балтського районного суду Одеської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації, в якому просив: 
- визнати протиправним пункт 2 наказу Балтського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року № 1-ос “Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям у 2024 році (з 22 січня 2024 року) та скасувати пункт 2 Наказу Балтського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року № 1-ос “Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі керівнику апарату Балтського районного суду Одеської області ОСОБА_2 і заступнику керівника апарату Балтського районного суду Одеської області ОСОБА_1 у 2024 році”;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі заступнику керівника апарату Балтського районного суду Одеської області ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України “Про державну службу” та Наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області “Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 ” від 09.12.2016 № 154-ос/к” з 22 січня 2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункт другий наказу голови Балтського районного суду Одеської області від 11.03.2024 року №1-ос/с щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 , заступнику керівника апарату суду, стаж державної служби якого станом на 22 січня 2024 року становить 23 роки 10 місяців 13 днів, у розмірі 30 % посадового окладу. 
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату з 22.01.2024 року надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 , заступнику керівника апарату Балтського районного суду Одеської області, стаж державної служби якого станом на 22 січня 2024 року становить 23 роки 10 місяців 13 днів, відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області вказувало на те, що норми абзацу 2 пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року № 3460-IX не визнані неконституційними і підстави для їх незастосування відсутні. 
Апелянт вказав, що 01 січня 2024 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-ІХ, абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. 
Також апелянт посилався на те, що Національне агентство України з питань державної служби, реалізуючи свої повноваження щодо забезпечення формування у сфері державної служби та функціонального управління державною службою в державних органах відповідно до приписів Закону України «Про державну службу», надало Роз`яснення щодо умов оплати праці державних службовців державних органів, які провели класифікацію посад державної служби від 10 січня 2024 року №176, зокрема, про встановлення надбавки за вислугу років, передбаченої пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». У цьому роз`ясненні вказано, що службі управління персоналом державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, необхідно підготувати проект наказу про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі у відсотковому розмірі, перерахованому відповідно до абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». 
В апеляційній скарзі зазначено, що на виконання вимог Закону та вищевказаних рекомендацій, наказом Балтського районного суду Одеської області від 11.03.2024р. № 1-ос «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі керівнику апарату Балтського районного ОСОБА_2 і заступнику керівника апарату Балтського районного суду Одеської області ОСОБА_1 у 2024 році» на підставі пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», позивачу встановлено на 2024 рік з 22 січня 2024 року надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу. 
Апелянт вказує, що при розрахунку надбавки Балтський районний суд Одеської області застосував приписи абзацу 2 пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року № 3460-IX, тобто позивачу відповідно до вимог діючого Закону встановлена надбавка за вислугу років на державній службі в максимально допустимому розмірі, а тому відсутні правові підстави для визнання протиправним наказу Балтського районного суду Одеської області від 11.03.2024 р. №1-ос.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що Територіальне управління не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, на власний розсуд, здійснювати визначення розміру оплати праці.
Крім того в апеляційній скарзі вказано, що Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а згідно частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
На думку апелянта, судом першої інстанції також обрано неналежний спосіб захисту прав позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги, оскільки належним способом захисту в даному випадку є вимога про стягнення відповідної суми коштів з затвердженої бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», передбаченої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного: 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу голови Балтського районного суду Одеської області від 27.07.2002 року “Про прийняття на роботу ОСОБА_1 ”, з 29.07.2002 року позивач - ОСОБА_1 прийнятий на посаду консультанта Балтського районного суду.
Наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 09.04.2012 року №11-ос/к, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника керівника апарату Балтського районного суду Одеської області з 10.04.2012 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, в порядку переводу з посади помічника судді цього суду, відповідно до статті 32 КЗпП України. 
З 26.11.2006 року ОСОБА_1 присвоєно дев`ятий рант державного службовця.
Також судом встановлено, що станом на 09.04.2012 року ОСОБА_1 була встановлена надбавка за вислугу років на державній службі в розмірі 20 відсотків посадового окладу з урахування: надбавки за ранг державного службовця, як такому, стаж державної служби якого становить 12 років 1 місяць. 
Наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 09.12.2016 року №154-ос/к, встановлено заступнику керівника апарату Балтського районного суду Одеської області ОСОБА_1 з 10 березня 2017 року надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить 17 років.
Наказом голови Балтського районного суду Одеської області від 11.03.2024 року №1-ос/с, відповідно до статті 46 Закону України “Про державну службу”, пункту 8 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу”, пункту 12 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про державний бюджет України на 2024 рік”, Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 “Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби, роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 10 січня 2024 року №176 р/з “Щодо умов оплати праці державних службовців державних органів, які провели класифікацію посад державної служби”, на підставі частини другої статті 17 Закону України “Про державну службу”, враховуючи наказ керівника апарату суду № 7-од від 31 жовтня 2023 року “Про проведення класифікації посад державної служби в Балтському районному суді Одеської області”, встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у 2024 році з 22.01.2024 року, згідно пункту 2, ОСОБА_1 , заступнику керівника апарату суду, стаж державної служби якого станом на 22 січня 2024 року - 23 роки 10 місяців 13 днів у розмірі 30 % посадового окладу.
Не погоджуючись з пунктом 2 Наказу Балтського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року № 1-ос щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 % посадового окладу, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» запроваджено норму, яка суперечить нормі ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби. Суд посилався на те, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. За умов спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України "Про державну службу", а не закон про затвердження бюджету України на відповідний рік, а тому саме норми ч. 1 ст. 52 Закону України "Про державну службу", а не п. 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).
За положеннями статті 1 Закону №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ст. 3 Закону №889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Дія цього Закону поширюється на державних службовців: Секретаріату Кабінету Міністрів України; міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; місцевих державних адміністрацій; органів прокуратури; органів військового управління; органів дипломатичної служби; державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону; інших державних органів.
Стаття 5 Закону №889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
Згідно норм ст. 46 Закону №889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 50 Закону №889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Частинами 5-6 та 8 ст. 50 Закону №889-VIII визначено, що джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Частиною 1 статті 52 Закону №889-VIII передбачено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Відповідно до ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 4 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу.
Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.
09 листопада 2023 року був ухвалений Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX, який набрав чинності з 01.01.2024 року.
Пунктом 10 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі Закон № 3460-IX), установлено, що у 2024 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, крім державних органів, зазначених у пунктах 20-22 цього розділу.
Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону № 3460-IX установлено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Вказаним пунктом Закону № 3460-IX передбачено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції посилався на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» запроваджено норму, яка суперечить положенням ч.1 ст.52 Закону України "Про державну службу" та зменшує відсотковий розмір надбавки за вислугу років державного службовця (з 3 відсотків до 2 відсотків), а також зменшує максимальну межу розміру такої надбавки з 50 відсотків до 30 відсотків, що свідчить про наявність колізії загальних і спеціальних норм, при вирішенні якої слід керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.
Колегія суддів звертає увагу на те, що на розгляді у Верховному Суді перебувала зразкова справа № 240/7215/24, предметом якої було питання правомірності виплати у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який зупинив дію приписів Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».
Згідно ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Колегія суддів зазначає, що 19 лютого 2026 року, за результатом апеляційного провадження, Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення Верховного Суду від 30.05.2025 року у зразковій справі № 240/7215/24, яким було задоволено позов особи до Територіального управління Державної судової адміністрації, та ухвалила нове рішення, яким відмовила в задоволенні позовних вимог державного службовця.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 року було зазначено, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових справ, визначених пунктом 21 частини першої статті 4 КАС України, є такі:
- позивач - державний службовець місцевого загального суду, якому з 01 січня 2024 року встановлено надбавку за вислугу років на підставі абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу;
- відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлено надбавку за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, та ТУ ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування та функціонування місцевого загального суду, у якому працює позивач;
- предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік;
- спір виник унаслідок обчислення розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX;
- предмет позову - позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про: визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; зобов`язання ТУ ДСА нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до статті 52 Закону № 889-VIII на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Дана справа №420/18293/24 відповідає всім ознакам типової справи, а тому при її вирішенні суд повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, у цьому конкретному випадку, висновки, Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2026 року у справі № 240/7215/24.
Так, згідно висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2026 року, нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, а саме, на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
За наслідком дослідження питання стосовно того, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років на державній службі: законодавства про державну службу чи про державний бюджет, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки пізніше прийнятим Законом № 3460-ІХ визначено, що норми раніше прийнятого Закону № 889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що є пряма норма Закону № 3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону № 889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців. Тобто норми Закону № 889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-ІХ.
За такого ВП ВС дійшла висновку, що визначення механізму обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01 січня 2024 року врегульоване винятково Законом №3460-ІХ, а ситуації, за якої одні й ті ж правовідносини по-різному впорядковуються окремими нормами права, не спостерігається.
Таким чином регулювання спірних суспільних відносин є однозначним, передбачуваним і чітким, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності в питанні нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років.
Щодо доводів про неконституційність пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-ІХ у контексті звуження гарантій оплати праці, встановлених Законом № 889-VIII, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином до моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання нормативно-правового акта чи його окремих приписів неконституційними такі приписи зберігають чинність і є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади та їх посадових осіб.
Тож відповідно до фундаментального принципу верховенство права, складовою якого є принцип правової визначеності, жоден орган державної влади не звільняється від обов`язку дотримуватися закону, який зберігає чинність до його скасування або зміни в установленому конституційним порядком способі.
Велика Палата Верховного Суду також наголошувала, що законодавець формує єдину систему законодавства у сфері публічних правовідносин, в якій презюмується конституційність кожного схваленого парламентом закону до моменту спростування цієї презумпції рішенням Конституційного Суду України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2025 року у справі № 990/244/23).
Протягом всього 2024 року приписи пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-ІХ були чинними, неконституційними не визнавалися, у зв`язку із чим підлягали неухильному дотриманню як з боку працівників - державних службовців, так і з боку органів державної влади - розпорядників бюджетних коштів.
За таких обставин ВП ВС дійшла висновку, що у ТУ ДСА, як і у суду, в якому працювала позивачка, не було підстав не застосовувати приписи пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX під час визначення їй розміру надбавки за вислугу років на державній службі.
Щодо доводів про звуження соціальних прав і гарантій працівника у зв`язку з прийняттям Закону № 3460-IX, а також про неможливість зміни чи обмеження гарантій прав працівників, встановлених іншими законами, Законом про державний бюджет, оскільки такий закон має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується винятково встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, ВП ВС зазначила, що висновки Конституційного Суду України, на які посилався суд першої інстанції в обґрунтування такої позиції, висловлені ним, зокрема, у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про державний бюджет, ухвалені за нерелевантних обставин, адже вони стосувалися обмежень соціальних гарантій, обумовлених фінансовою ситуацією в країні, оптимізацією використання бюджетних коштів тощо, що зрештою призвело до реального порушення прав особи, погіршення її матеріального становища.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що саме лише зменшення граничного розміру надбавки державним службовцям за вислугу років не обов`язково свідчить про звуження соціальних прав і гарантій працівника, зокрема, його права на належний рівень оплати праці. ВП ВС вказала, що таку дію законодавця не можна розглядати відокремлено від інших дій, які здійснені ним одночасно з метою змінити структуру оплати праці державних службовців певної категорії, а саме: підвищити посадові оклади, оскільки відповідна надбавка є лише окремою складовою грошового забезпечення державного службовця, грошовий вираз якої безпосередньо залежить від розміру його посадового окладу.
Тож відповідно до обставин, встановлених судом у зразковій справі, мало місце не зменшення розміру заробітної плати державного службовця, а перерозподіл її складових як елемент запровадження загальнонаціональної реформи.
Велика Палата ВС звернула увагу на те, що у справі, яка переглядається, проблематика полягає не в намаганні держави обмежити заробітну плату державних службовців через брак бюджетних асигнувань, а в імплементації послідовного та виваженого рішення держави щодо запровадження вже згаданої реформи з метою дотримання європейських стандартів і виконання зобов`язань перед іноземними партнерами, збільшення прозорості структури заробітної плати та підвищення привабливості посад державної служби для кваліфікованих спеціалістів шляхом збільшення частки сталої частини заробітної плати над часткою премій та інших необов`язкових виплат. Тому в суду першої інстанції не було підстав не застосовувати приписи пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX. 
Також Велика Палата Верховного Суду констатувала, що відповідні приписи абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX не визнані неконституційними, так само немає підстав для власного висновку за частиною четвертою статті 7 КАС України, адже у спірних правовідносинах зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не призвело до звуження соціальних прав і гарантій державного службовця, зокрема і його права на належний рівень оплати праці.
Як зазначено у постанові від 19.02.2026 року у справі № 240/7215/24, введені Законом №3460-IX із січня 2024 року особливості обчислення надбавки за вислугу років є частиною реформи оплати праці державних службовців.
ВП ВС дійшла висновку, що зміни в підходах до оплати праці державних службовців, елементом яких є зменшення надбавки за вислугу років до 2 відсотків за кожен рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, обумовлені реалізацією євроінтеграційних вимог щодо вступу України до Європейського Союзу, зокрема, виконанням програми Європейського Союзу «Ukraine Facility Plan». Такі зміни, на думку колегії суддів, не пов`язані з потребою збалансування чи оптимізації видатків Державного бюджету України, зокрема й у зв`язку з уведенням воєнного стану. Навпаки, кінцевою метою запровадженої реформи є збільшення привабливості посад державної служби для кваліфікованих спеціалістів та підвищення конкурентоспроможності оплати праці державних службовців у порівнянні з приватним сектором.
Отже, зміни, введені законодавцем, щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі не були довільними та свавільними, адже зазначені зміни були елементами такого тривалого процесу, як реформа оплати праці державних службовців, яка заздалегідь оголошена державою та поступово нею впроваджена. Ці зміни носили системний характер і зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі відбулося одночасно зі зростанням посадового окладу, тому ці зміни мали зрозумілу легітимну мету - підвищення рівня незалежності та фінансової забезпеченості певної категорії державних службовців, покращення статусу державного службовця загалом.
ВП ВС дійшла висновку, що внаслідок проведеної реформи оплати праці державних службовців їхні посадові оклади, які є основою для нарахування інших надбавок та стимулюючих виплат, зокрема й надбавки за вислугу років, збільшилися. Відповідно загальний розмір заробітної плати державних службовців хоча й неістотно, але теж збільшився.
Відтак, враховуючи приписи абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, колегія суддів вважала, що міськрайонний суд, який видав оскаржуваний наказ про встановлення позивачці на 2024 рік надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу станом на 01 січня 2024 року, а також Територіальне управління ДСА, яке провело нарахування та виплату надбавки за вислугу років з 01 січня 2024 року відповідно до оскаржуваного наказу, діяли правомірно, відповідно до чинної норми Закону № 3460-IX, а тому заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Велика Палата також зазначила, що зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця, а саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
У справі, що розглядається оскаржуваний наказ від 11.03.2024 року № 1-ос був прийнятий Балтським районним судом Одеської області на підставі пункту 12 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про державний бюджет України на 2024 рік”.
Враховуючи зазначені вище висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися саме з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX, колегія суддів вважає, що Балтський районний суд Одеської області, приймаючи оскаржуваний пункт 2 наказу від 11 березня 2024 року № 1-ос, та встановлюючи на 2024 рік ОСОБА_1 , як державному службовцю, надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу, діяв правомірно та обґрунтовано, а тому відповідний пункт наказу скасуванню не підлягає. 
З огляду на зазначене, враховуючи відсутність порушення порядку нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років, відсутні підстави і для зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до частини першої статті 52 Закону України “Про державну службу” та наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області “Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 ” від 09.12.2016 № 154-ос/к”.
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про існування правової колізії в регулюванні розміру надбавки за вислугу років на державній службі та помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 52 Закону № 889-VIII, замість чинних положень пункту 12 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про державний бюджет України на 2024 рік”, які і підлягали застосуванню у спірних правовідносинах.
Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що за встановлених у даній справі обставин, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Підстави для вирішення питання щодо судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Балтського районного суду Одеської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	А.Г. Федусик    О.А. Шевчук