Справа №461/5817/24 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року .  м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова

в складі
головуючого судді Юрківа О.Р.,
з участю:
секретаря судового засідання Некоз М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», за участю третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи, стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, пені, трьох процентів річних, інфляційних витрат та витрат на поховання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», за участю третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи, стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, пені, трьох процентів річних, інфляційних витрат та витрат на поховання.
Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 07 січня 2024 року приблизно о 17 год 50 хв на 16 км + 500 м автодороги Н-17 «Львів – Луцьк» неподалік с. Честині Львівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода під час якої автопоїзд у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 12.420», д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz SKO 24», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм пішохід ОСОБА_5 загинув на місці події.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу – автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 12.420», д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz SKO 24», д.н.з. НОМЕР_2 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідно до Полісу №АР6806509 була застрахована в ПрАТ «АСК «Скарбниця».
07 січня 2024 року по факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141420000007 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
29 лютого 2024 року по факту залишення водієм ОСОБА_3 пішохода ОСОБА_1 на місці дорожньо-транспортної пригоди в безпорадному стані було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141420000062 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.
05 березня 2024 року на адресу ПрАТ «АСК «Скарбниця» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування з проханням виплатити: для батька загиблого ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 42 600,00 грн; для матері загиблого ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 42 600,00 грн та витрати на поховання у розмірі 29 770,00 грн.
До заяви долучено документи, необхідні для прийняття рішення в порядку ст. 35 Закону.
07 березня 2024 року на адресу відповідача скеровано заяву, якою до матеріалів страхової справи долучено постанову слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області про закриття кримінального провадження від 29 лютого 2024 року.
07 березня 2024 року на поштову адресу страховика скеровано заяву, якою уточнено технічну описку в даті заяви про виплату страхового відшкодування від 05 березня 2024 року.
10 червня 2024 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» повідомлено про відмову у здійсненні страхового відшкодування у зв`язку із тим, що страховик не може кваліфікувати дану дорожньо-транспортну пригоду як страховий випадок (і як наслідок не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до Закону).
10 червня 2024 року відповідачу скеровано заяву, якою до матеріалів страхової справи долучено копію ухвали Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №446/39/24 про скасування постанови про закриття кримінального провадження.
Оскільки станом на день подачі позову з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, позивачі вважають прострочення виплати страхового відшкодування безпідставним та таким, що порушує їхні права та законні інтереси. Просять позов задовольнити.
Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
22.08.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця».
10.09.2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив.
17.09.2024 року представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив.
10.12.2024 року представник відповідача адвокатеса Горбаєнко А.С. заявила клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі.
Ухвалою Галицького районного суду від 10 грудня 2024 року у задоволенні клопотання представниці відповідача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» – адвокатеси Горбаєнко Анни Сергіївни про зупинення провадження у справі відмовлено.
Протокольною ухвалою від 18.03.2025 року суд задовольнив клопотання та залучив третю особу.
04 березня 2026 року через систему «Електронний суд» – підсистему Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи від представника позивачів – адвоката Гіщинського І.Ю. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої 27 лютого 2026 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» частково визнала позовні вимоги позивачів та здійснила виплату страхового відшкодування у повному обсязі, а саме в розмірі 170 400,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією та заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування. Крім того, з моменту звернення до Галицького районного суду міста Львова із позовною заявою збільшилася кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування. Таким чином, позивачі просять: Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (код ЄДРПОУ 13809430) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ): 8 236,43 грн (вісім тисяч двісті тридцять шість гривень 43 копійки) інфляційних втрат; 2 196,90 грн (дві тисячі сто дев?яносто шість гривень 90 копійок) трьох процентів річних; 21 295,77 грн (двадцять одна тисяча двісті дев?яносто п?ять гривень77 копійок) пені; 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок) понесених судових витрат у зв?язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (код ЄДРПОУ 13809430) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ): 13 992,27 грн (тринадцять тисяч дев?ятсот дев?яносто дві гривні 27 копійок) інфляційних втрат; 3 732,15 грн (три тисячі сімсот тридцять дві гривні 15 копійок) трьох процентів річних; 36 177,81 грн (тридцять шість тисяч сто сімдесят сім гривень 81 копійка) пені; 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок) понесених судових витрат у зв?язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу.
Представник позивача – адвокат Гіщинський І.Ю. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце проведення судового засідання про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
Представник третьої особи - адвокат Андрієвська Н.Л. подала заяву про розгляд справи у її відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, та вважає що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 07 січня 2024 року приблизно о 17 год 50 хв ОСОБА_3 , керуючи автопоїздом у складі з сідловим тягачем марки «Volvo» моделі «FH 12.420», д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепом марки «Schmitz» моделі «SKO 24», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись ним по автодорозі Н-17 «Львів – Луцьк» на 16 км + 500 м допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , після чого покинув місце ДТП, завідомо залишивши без допомоги останнього, який перебував в безпорадному стані та від отриманих травм помер на місці події, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№12024141420000007 від 07 січня 2024 року за №12024141420000062 від 29 лютого 2024 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_5 , виданого Жовтанецькою сільською радою Львівського району Львівської області 08 січня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Честині Львівського району Львівської області.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим Великолюдинівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області 22 травня 1997 року.
Як вбачається зі змісту довідки №9/02-08, виданою Жовтанецькою сільською радою Львівського району Львівської області 26 січня 2024 року, інші родичі першого ступеня споріднення у ОСОБА_5 відсутні.
07 січня 2024 року по факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141420000007 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
29 лютого 2024 року по факту залишення водієм ОСОБА_3 пішохода ОСОБА_1 на місці дорожньо-транспортної пригоди в безпорадному стані було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141420000062 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.
29 лютого 2024 року постановою слідчого СВ ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141420000007 від 07.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до Полісу №АР6806509 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу – автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 12.420», д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz SKO 24», д.н.з. НОМЕР_2 на дату вчинення дорожньо-транспортної була застрахована в ПрАТ «АСК «Скарбниця».
05 березня 2024 року на адресу ПрАТ «АСК «Скарбниця» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування з проханням виплатити: для батька загиблого ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 42 600,00 грн; для матері загиблого ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 42 600,00 грн та витрати на поховання у розмірі 29 770,00 грн. Розмір витрат на поховання підтверджується відповідними чеками, що долучені до заяви.
07 березня 2024 року на поштову адресу страховика скеровано заяву, якою уточнено технічну описку в даті заяви про виплату страхового відшкодування від 05 березня 2024 року.
07 березня 2024 року на адресу ПрАТ «АСК «Скарбниця» скеровано заяву, якою до матеріалів страхової справи долучено постанову слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області про закриття кримінального провадження від 29 лютого 2024 року.
22 квітня 2024 року ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справі №446/39/24 постанову слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області від 29 лютого 2024 року про закриття кримінального провадження №12024141420000007, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасовано.
Відповідно до листів вих. №121, вих. №122 від 10 червня 2024 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» відмовлено у здійсненні страхового відшкодування у зв`язку із тим, що страховик не може кваліфікувати дану дорожньо-транспортну пригоду як страховий випадок (і як наслідок не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до Закону №1961-IV).
10 червня 2024 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» скеровано заяву, якою до матеріалів страхової справи долучено копію ухвали Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №446/39/24 про скасування постанови про закриття кримінального провадження.
30 травня 2025 року постановою старшого слідчого СВ ВП№1 Львівського РУП№1 ГУНП у Львівській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141420000007 від 07.01.2024, за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135 КК України та ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень. 
25 листопада 2025 року на адресу ПрАТ «АСК «Скарбниця» надіслано заяву, якою до матеріалів страхової справи долучено документи, що підтверджують витрати на спорудження надгробного пам`ятника. Уточнено розмір страхового відшкодування: для батька загиблого ОСОБА_1 моральна шкода у розмірі 42 600,00 грн; для матері загиблого ОСОБА_2 моральна шкода у розмірі 42 600,00 грн, витрати на поховання у розмірі 29 770,00 грн та витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 156 000,00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування з урахуванням встановлених законодавством лімітів становив 170 400,00 грн. 
Відповідно до платіжної інструкції №19467 від 27 лютого 2026 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 170 400,00 грн на рахунок представника позивачів за довіреністю – ТОВ «Центр Автовиплат Поліс».
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, – якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, який був чинним на дату дорожньо-транспортної пригоди (далі – Закон №1961-IV).
Згідно з ст. 2 Закону №1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. 
Відповідно до ст. 3 Закону №1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У ст. 5 Закону №1961-IV визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з положеннями ст. 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п. 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV до заяви додаються:
а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;
е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Подання інших документів, в тому числі вироку суду, яким встановлено вину водія забезпеченого транспортного засобу в скоєнні ДТП цією статтею не передбачено. 
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Суд приходить до переконання, що при відмові у виплаті страхового відшкодування відповідачем не взято до уваги, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
У постанові Верховного Суду у справі №554/858/19 від 01 липня 2020 року вказано, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною».
Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 36 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відтак на страховика покладено обов`язок проведення виплати у розмірах та на підставах, передбачених ст. 36 Закону №1961-IV.
Норма ст. 36 Закону №1961-IV встановлює обов`язок страховика не тільки прийняти рішення, але й виплатити страхове відшкодування в повному розмірі не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Суд приходить до переконання, що отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду та відповідну заяву, страховик не вчинив дій, передбачених статтею 34 Закону №1961-IV, тобто не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені вимоги про відшкодування шкоди, прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі постанови слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області про закриття кримінального провадження від 29 лютого 2024 року, та не продовжив розгляд страхової справи після скасування такої.
Водночас, враховуючи подальшу виплату страхового відшкодування в ході судового розгляду, відповідач фактично визнав подію страховим випадком, що свідчить про те, що первинна відмова у виплаті страхового відшкодування була неправомірною.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву стверджує, що в діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик скористався своїм правом, передбаченим Законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочинається з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення зі страховика на користь позивачів страхового відшкодування.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача, оскільки обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону №1961-IV). Практична цінність цього виду страхування, зважаючи на вразливий стан потерпілого, полягає у швидкому, повному та гарантованому відшкодуванні шкоди. На досягнення цієї мети спрямоване нормативне врегулювання умов, розмірів та порядку страхових виплат.
Цивільно-правова відповідальність – це покладення па правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Законодавством забезпечується достатній механізм із захисту своїх прав у разі порушення страховиком строків виконання зобов`язань за договором страхування. У разі порушення – вимагати та отримати від страховика (добровільно чи у судовому порядку) сплату неустойки, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. 
Позивачі виконали усі дії, які передбачені Законом №1961-IV, заява про виплату страхового відшкодування, подана позивачами, відповідає усім вимогам ст. 35 зазначеного Закону, до заяви долучено всі додатки, що вимагаються Законом. Відповідно обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше, ніж на 90 день з дня отримання відповідної заяви.
Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону, відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Суд приходить до переконання, що відповідачем ПрАТ «АСК «Скарбниця» не виконано вимоги Закону №1961-IV, неправомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування позивачам, що стало підставою звернення до суду для захисту своїх прав.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно із положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
При цьому, у постанові від 08 грудня 2020 року, справа №903/664/19 Верховний Суд висловився, що за змістом статей 509, 524, 533-535 ЦК зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку – є грошовим зобов`язанням. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору – страхову суму.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
У постанові від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Крім цього, у постанові від 20 червня 2018 року, справа № 308/3162/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до вказаної позиції позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Велика Палата неодноразово вказувала, що якщо якесь зобов`язання виражається у грошах, то у випадку його прострочення можна нараховувати платежі передбачені статтею 625 ЦК України. Так як зобов`язання з відшкодування шкоди майже завжди виражається у грошах, то і тут можна нараховувати платежі передбачені статтею 625 ЦК України. 
До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19; від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19; від 17 червня 2020 року у справі №213/1371/16-ц. 
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі №337/5617/19 від 27 січня 2021 року.
Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).
Крім того, виходячи із постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року у справі №4/720 «наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних — це не санкції, а спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора внаслідок знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляційними процесами та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання».
Таким чином, невиплата страховиком страхового відшкодування протягом 90 днів з дня отримання заяви порушує права потерпілих на своєчасне отримання, а також свідчить про прострочення страховиком грошового зобов`язання.
На підставі наведеного суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох процентів річних та інфляційних втрат за користування чужими коштами за весь час прострочення за період з 10 червня 2024 року (день відмови у виплаті страхового відшкодування) по 27 лютого 2026 року (дата виплати страхового відшкодування).
Згідно з розрахунками нарахованої пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, наданими позивачами, для ОСОБА_1 сума нарахування заборгованості за невиплату моральної шкоди становить 31 729,10 грн, з яких: пеня – 21 295,77 грн, три відсотки річні – 2 196,90 грн, інфляційні втрати – 8 236,43 грн та для ОСОБА_2 сума нарахування заборгованості за невиплату моральної шкоди та витрат на поховання становить 53 902,23 грн, з яких: пеня – 36 177,81 грн, три відсотки річні – 3 732,15 грн, інфляційні втрати – 13 992,27 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачі довели суду про підставність заявлених вимог щодо стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.
Надані представником позивачів розрахунки сум, які підлягають стягненню на користь позивачів, суд приймає до уваги, оскільки відповідачем не спростовано доводів представника позивачів щодо визначеного розміру інфляційних збитків, пені та 3% річних та не подано жодних доказів щодо невірного розрахунку цих показників.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивачів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Питання розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу судом не вирішується, оскільки 15 липня 2024 року адвокат Гудз Р.А. подала до суду заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, в якій повідомляла, що позивачі та їх представник залишають за собою право надати суду детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючі документи щодо оплати гонорару адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або до завершення розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача солідарно на користь позивачів необхідно стягнути судові витрати суму сплаченого судового збору пропорційно до частини тих позовних вимог, які задоволені судом.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 263, 625, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, суд ,-

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» ((адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Саксаганського, 5, код ЄДРПОУ:13809430) на користь ОСОБА_1 (адреса: 80435, Львівська область, Львівський р-н, с. Новий Став, РНОКПП: НОМЕР_3 ), пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 21 295,77 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 196,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 236,43 грн, а всього разом – 31 729,10 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Саксаганського, 5, код ЄДРПОУ:13809430) на користь ОСОБА_2 (адреса: 80435, Львівська область, Львівський р-н, с. Новий Став, РНОКПП: НОМЕР_4 ), пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 36 177,81 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 3 732,15 грн, інфляційні втрати у 13 992,27 грн, а всього разом – 53 902,23 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (код ЄДРПОУ 13809430) на користь на держави 1211,20 грн судового збору.
Повний текст рішення проголошено 07.04.2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення. 

Суддя     О.Р. Юрків.