Справа № 369/2790/26
Провадження № 3/369/3814/26 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
24.03.2026 року м. Київ
Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Куценко М.О., розглянувши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №585704 від 07.02.2026 року – 07.02.2026 о 19:50 по вул. Білогородська поблизу будинку 3 в м. Боярка, Фастівського р-ну, Київської обл., ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати транспортним засобом, так як не отримував водійське посвідчення відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
У судовому засідання ОСОБА_1 вину в інкримінованому адміністративному порушенні не визнав, зазначивши що обставини зазначені в протоколі не відповідають дійсності.
Вислухавши пояснення особи, щодо якої складено проткол, вивчивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №585704 від 07.02.2026 року, вважаю недоведеним, що в діях ОСОБА_1  наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки жодного доказу на підтвердження вини, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, суду не надано.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі "Лучанінова проти України", від 15.05.2018 року у справі "Надточій проти України", який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі N 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Так, матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували та дозволяли суду дійти висновку поза розумним сумнівом про вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, тобто відсутні об`єктивні докази про вчинення останнім інкримінованого правопорушення.
При цьому ст. 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 221, 247, 268, 283, 284 КУпАП України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя         Михайло КУЦЕНКО