П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року м. Київ

Справа № 760/10691/25
Провадження: № 22-ц/824/6100/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бебешка М. М.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 02311-04/2024.
19.09.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.09.2024 року до договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 65 000 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 45 000 грн - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 19.09.2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Разом з тим, відповідачка всупереч умовам кредитного договору не виконала свого зобов`язання, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором № 02311-04/2024 в розмірі 65 000 грн, на підставі чого, виникла необхідність звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 02311-04/2024 від 02.04.2024 року на суму 49 400 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 301,28 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Зачепіло З. Я. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивач не надав доказів фактичного перерахування відповідачці кредитних коштів, зокрема первинних бухгалтерських та платіжних документів, виписок по рахунку, меморіальних ордерів чи інших документів, які б підтверджували видачу кредиту саме відповідачці. Зазначала, що надані позивачем копії кредитного договору, договору факторингу, витяг з реєстру боржників та розрахунок заборгованості не є належними доказами ані факту надання кредиту, ані наявності заборгованості, ані належного переходу до позивача права вимоги. Окремо вказувала, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом позивача, не містить відомостей, які дають можливість перевірити підстави, періоди та правильність нарахування сум, а заявлений до стягнення розмір процентів визначено всупереч вимогам законодавства про споживче кредитування, оскільки проценти нараховано за ставкою 2,5 % на день, тоді як граничний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а після спливу строку кредитування проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
У додаткових поясненнях ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заперечувало проти апеляційної скарги та зазначило, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, кредитний договір належно укладено в електронній формі, кошти перераховано на картку, реквізити якої надала відповідачка, а належних доказів на спростування цих обставин апелянтом не подано.
За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 02311-04/2024, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 20 000 грн строком на 120 днів, дата погашення кредиту 30.07.2024 року, зі сплатою 2,50 % в день. Цей договір підписано електронним підписом відповідачки, що відтворений шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора.
Згідно з п. 1.5. договору детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору.
Відповідно до п. 1.6. договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-0441 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
Згідно з п. 3.1. договору за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 4-7).
Вищевказані умови відображені в паспорті споживчого кредиту, який також підписано електронним підписом відповідачки (а.с. 9).
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3466_251017145925 від 17.10.2025 року, 02.04.2024 року об 11:25:16 на суму 20 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 366703277, призначення платежу: зарахування 20 000 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 72з).
19.09.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 72и-72к).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 65 000 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 45 000 грн - сума заборгованості за процентами (а.с. 14).
Згідно з наданим ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунком, враховуючи часткову сплату відсотків на суму 10 800 грн, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 02311-04/2024 від 02.04.2024 року за період з 02.04.2024 року до 19.09.2024 року становить 65 000 грн, з яких: 20 000 грн - тіло, 45 000 грн - прострочені відсотки (а.с. 15-16).
Згідно відповіді з Управління ДМС в м. Києві та Київській області вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.09.2024 року змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 42).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було належним чином укладено кредитний договір в електронній формі, позичальнику фактично перераховано 20 000 грн кредитних коштів, а право вимоги за цим договором на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Водночас, перевіривши розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення проценти підлягають зменшенню з урахуванням обмежень, установлених Законом України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Системний аналіз указаних норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закон України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення вказаного законодавства свідчать про те, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору щодо дійсності якого заперечує відповідачка, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають мститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 02311-04/2024, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у вказаному договору.
Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який було надіслано на мобільний номер телефону ОСОБА_2 .
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає доведеним, що вказаний кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_2 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_2 , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідачки, що і є її безпосереднім підписом.
Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 не заперечує факту підписання зазначеного кредитного договору.
Проте, звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 стверджує, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів фактичного перерахування відповідачці кредитних коштів, надання кредиту та наявності заборгованості. Крім того, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом позивача, не містить відомостей, які дають можливість перевірити підстави, періоди та правильність нарахування сум.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду лист від 17.10.2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3466_251017145925, відповідно до якого 02.04.2024 року об 11:25:16 на суму 20 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 366703277, призначення платежу: зарахування 20 000 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 72з).
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 02311-04/2024 не виконала, коштів не повернула.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Так, позивачем не надано до суду первинних документів, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», проте надано лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», у якому зазначено факт успішності проведення транзакції про переказ коштів. У свою чергу, відповідачкою, як власником карткового рахунку, також не надано виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 , яка могла б підтвердити факт неотримання вказаних коштів.
Відповідачка та її представник не надали доказів того, що банківська картка, на яку перераховано суму кредитних коштів, їй не належать, або того, що кошти на такий рахунок не надходили.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті. У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджують факт перерахування грошових коштів позичальнику. Вони фіксують всі етапи господарської операції від кредитора до позичальника через платіжного оператора.
Згідно із Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронні документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (КЕП), мають таку ж юридичну силу, як і паперові документи.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно приписів ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (ст.ст. 12, 13 ЦПК України).
Про наведене вказав Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка, посилаючись виключно на формальні заперечення щодо форми доказів позивача, не заперечує сам факт отримання нею грошових коштів на свій картковий рахунок. Більше того, відповідачка не надала власних доказів (зокрема, виписки з її карткового рахунку), які б спростовували факт зарахування коштів, а також не заявляла клопотань про витребування таких доказів судом. Така процесуальна поведінка, яка полягає у запереченні доказів позивача без фактичного спростування основного предмету доказування та без використання передбачених ЦПК України процесуальних механізмів для доведення своєї позиції, свідчить про недобросовісне здійснення відповідачкою своїх процесуальних прав.
Крім того, на підтвердження наявності у відповідачки заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 02311-04/2024 від 02.04.2024 року позивачем було надано копії кредитного договору, договору факторингу, акту прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників, а також розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 02311-04/2024 від 02.04.2024 у частині суми основного боргу (тіла кредиту).
В апеляційній скарзі представник відповідачки посилалася на те, що позивачем не надано до суду належних доказів переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором до ОСОБА_2 .
Колегія суддів відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
При цьому, в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Виходячи із ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до суду першої інстанції було надано платіжну інструкцію № 455 від 23.09.2024 року, згідно якої ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» здійснило плату у розмірі 5 140 320,22 грн за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024 року (а.с. 72н).
За таких підстав, колегія суддів вважає, що у позивача є право вимоги до  ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.
Щодо процентів за користування кредитами колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як передбачено ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно ст. 213 ЦК України.
Як убачається зі змісту кредитного договору № 02311-04/2024 від 02.04.2024 року, кредит надано строком на 120 днів до 30.07.2024 року (п. 1.2. договору). Денна процентна ставка становить 2,50 % (п. 1.4.1. договору). Отже, розмір відсотків, що були передбачені умовами договору та погоджені сторонами становить 45 000 грн.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», доповненої ч. 5 Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 року, яким установлено імперативні обмеження максимального розміру денної процентної ставки.
Зазначений Закон набрав чинності 24.12.2023 року, а його перехідними положеннями (п. 17) встановлено такі граничні розміри процентної ставки: з 24.12.2023 року по 22.04.2024 року (перші 120 днів) - не більше 2,5 % на день; з 23.04.2024 року по 19.08.2024 року (наступні 120 днів) - не більше 1,5 % на день; з 20.08.2024 року - не більше 1 % на день.
Колегія суддів зауважує, що наведені обмеження мають імперативний характер і поширюються на всі договори про споживчий кредит, за якими нарахування процентів здійснювалося після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, незалежно від дати укладення таких договорів. Як убачається з матеріалів справи, нарахування процентів за кредитним договором № 02311-04/2024 здійснювалося після 24.12.2023 року, а отже відповідні обмеження підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проценти за користування кредитом за кредитним договором № 02311-04/2024 підлягали перерахунку відповідно до вимог Закону України № 3498-ІХ від 22.11.2023 року із застосуванням встановлених ним граничних денних процентних ставок.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не має.
Суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини справи, перевіривши наявність, підстави та розмір виникнення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитними договорами.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційну скаргу адвоката Зачепіло З. Я. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура