Справа № 522/13843/25-Е
Провадження № 2/522/3668/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Донцової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, у якій позивач просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.1998, зареєстрований 21.11.2008, реєстраційний номер обтяження 8215280.
Позовна заява обґрунтована тим, що 11.04.2005 позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 , яка в свою чергу придбала квартиру на підставі договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрчинко І.П. 20.06.2001, зареєстрованим № 3846 у ОСОБА_2 . Згодом позивачу стало відомо, що 21.11.2008 на зазначену квартиру було зареєстровано арешт за № 8215280 Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.1998. Вказана ухвала була винесена в межах розгляду справи № 2-3/2004 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Зазначеною ухвалою було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну тоді ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а також на інше його майно. Попри зміну власника квартири, арешт накладений ухвалою від 26.06.1998, залишився зареєстрованим. Справа № 2-3/2004, у якій було винесено ухвалу про арешт, була вилучена до знищення та знищена у зв`язку з завершенням строку зберігання. У суді залишилися лише окремі документи - ухвала від 26.06.1998 про накладення арешту та ухвала від 25.06.2004 року про затвердження мирової угоди, а також сама мирова угода. Ухвалою від 14.01.2025, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2025, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування арешту у справі № 2-3/2004 відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не є учасником справи № 2-3/04. Станом на сьогоднішній день квартира належить позивачеві, який не має жодного відношення до правовідносин, які виникли між сторонами справи № 2-3/2004, тому необхідно скасувати арешт.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 01.10.2025.
У підготовче засідання 01.10.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладене на 04.12.2025.
Підготовче засідання 04.12.2025 відкладене на 16.12.2025 у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси.
У підготовче засідання 16.12.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 10.12.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача – адвоката Кострич М.П. надійшла заява, в якій заявник просив провести підготовче засідання без участі позивача та його представника, підтримав позовні вимоги та не заперечував проти закриття підготовчого провадження у справі.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 закрите підготовче провадження у цивільній справі. Справа призначена до розгляду по суті на 19.02.2026.
Судове засідання 19.02.2026 відкладене на 12.03.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси.
У судове засідання 12.03.2026 з`явився представника позивача – адвоката Кострич М.П., який підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви та клопотання не подавали, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідачів про судове засідання, однак відповідачі до суду не з`являлись, про причини неявки до суду не повідомляли, не подали відзив, враховуючи, що розгляд справи відкладався неодноразово, враховуючи наявність у справі заяви позивача про розгляд справи у найкоротший строк, що свідчить про підтримання позивачем позовних вимог попри його неявку у судове засідання, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів.
12.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ст.244 ЦПК України з урахуванням перебування судді у щорічній відпустці відклав ухвалення судового рішення до 30.03.2026. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці 30.03.2026 та у відрядженні з 31.03.2026 до 01.04.2026, суд ухвалив рішення 02.04.2026.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У відповідності до вимог ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3-4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд встановив, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2005, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1338, набув право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24.03.2005, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6967650 від 11.04.2005.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.1998 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, накладено арешт на приміщення рибного цеху, розташованого: АДРЕСА_3 , шляхом його опечатування та заборони виробництва рибної продукції. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_1 шляхом направлення ухвали для виконання в Першу державну нотаріальну контору м. Одеси.
21.11.2008 за № 8215280 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: арешт (архівний запис), реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала б/н, 26.06.1998, Суд Приморського району м. Одеси, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 ; власник: ОСОБА_2 ; додаткові дані: архівний номер 2552703ODESSA1, архівна дата: 27.06.1998, дата виникнення: 26.06.1998, № реєстра: 556-98, внутр. № 5101193С27EF51292E3A, коментар: знято частково см 556. Вказана обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 387015455 від 16.07.2024.
Як вбачається з листа Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2024, цивільна справа № 2-3/2004 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів була знищена, в архіві Приморського районного суду м. Одеси зберігається лише ухвала від 26.06.1998, ухвала від 25.06.2004, мирова угода від 25.06.2004. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2004 у справі № 2-3/04 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , провадження по справі припинене. 
Із сукупності наданих позивачем доказів вбачається, що у справі № 2-3/2004, у якій було винесено ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , затверджено мирову угоду, провадження у справі припинене. Обтяження за № 8215280 у виді арешту було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21.11.2008 – після закриття провадження у справі № 2-3/2004.
Відповідачі правом на подання відзиву не скористались, обставини, наведені позивачем у позовній заяві не спростували.
ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси у порядку ст. 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 26.06.1998 у справі № 2-3/2004.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2025 у справі № 2-3/04 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2025 у справі № 2-3/04 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_7 , залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2025 року залишено без змін.
У зазначеній постанові апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не є учасником справи № 2-3/04 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, на забезпечення якого вжито заходи забезпечення позову. З огляду на викладене, з урахуванням положень частини першої статті 158 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не є учасником справи № 2-3/04, для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.
Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, в редакції станом на момент затвердження мирової угоди у справі 2-3/2004 якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.
Отже, згідно законодавства, чинного на момент постановлення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2004 про затвердження мирової угоди, вжиті заходи забезпечення позову мали застосовуватись до набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у редакції, чинній станом на сьогоднішній день, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».
Враховуючи те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2004 затверджено мирову угоду у справі та закрите провадження у справі, станом на сьогоднішній день відсутня необхідність попередження потенційних труднощів виконання ймовірного рішення суду у справі та охорони матеріально-правових інтересів позивача.
Тобто станом на сьогоднішній день відсутня законна мета продовження дії заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.26.1998 у справі № 2-3/2004 у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 .
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Отже, із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не був учасником справи № 2-3/2004, позивач обрав вірний спосіб захисту права - шляхом звернення суду з позовом про зняття арешту з майна.
З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.1998 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 8215280, зареєстрований 21.11.2008 11:01:11 за № 8215280 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала б/н, 26.06.1998, Суд Приморського району м. Одеси; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 . 
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Юлія ЧОРНУХА