ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2204/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області код ЄДРПОУ 20453063 місцезнаходження: 88008, м. Ужгород, пл. Народна, 4 (далі відповідач ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якій позивач просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в перерахунку пенсії № 913300816203 від 26 листопада 2025 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до її страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року у “Львівському обласному туберкульозному госпіталі для інвалідів ВВв” (КЗ ЛОР “Львівська обласна лікарня позалегеневого туберкульозу, КЗ ЛОР “Львівський обласний протитуберкульозний диспансер”), з 02 березня 2015 року по 05 серпня 2015 року у Комунальній установі Львівської обласної ради “Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр” відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII “Про пенсійне забезпечення”, та відповідно до статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки, починаючи з 08 вересня 2020 року та провести виплату з урахуванням раніше проведених виплат.
Ухвалою від 11.02.2026 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою за перерахунком пенсії, якою вона просила зарахувати страховий стаж її роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.01.2004 по 05.08.2015 та із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три роки перед призначенням пенсії за віком та виплатити їй недоотриману пенсію за віком з дати її призначення по даний час. Однак, відповідачем ГУ ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії.
Представники відповідачів подали до суду відзиви на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечили. Відзиви обґрунтований тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про проведення перерахунку пенсії із зарахуванням стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки, що передують року звернення при переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Заява позивачки про перерахунок пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області у відповідності та із врахуванням вимог законів України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та “Про пенсійне забезпечення” щодо порядку, умов та підстав набуття права для перерахунку пенсії за віком, та за результатом розгляду прийнято рішення № 913300816203 від 26.11.2025 про відмову у перерахунку пенсії за відсутності підстав для її перерахунку, відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Підстава відмови - зарахування стажу роботи в медичних закладах в подвійному розмірі після 01.01.2004 чинним законодавством не передбачено.
Зазначає, що правом на пільгове обчислення страхового стажу відповідно до Закону № 1788 користуються особи, які працювали у згаданих закладах до 01 січня 2004 року. Надалі стаж обчислюється у одинарному розмірі - за даними системи персоніфікованого обліку. Просимо суд взяти до уваги, що стаж роботи, вказаний в довідці № 38 від 31.01.2020 р., яка видана Комунальним закладом Львівської обласної ради “Львівський обласний протитуберкульозний диспансер” позивачу зараховано в подвійному розмірі по 31.12.2003, у відповідності до вимог пенсійного законодавства.
Також, вказує, що відповідно до статті 40 Закону № 1058 для призначення нових пенсій застосовується показник середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Продовжує, що законодавством не передбачено застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, що передують даті звернення, при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
18.11.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою за перерахунком пенсії, якою вона просила зарахувати страховий стаж її роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.01.2004 по 05.08.2015 та із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три роки перед призначенням пенсії за віком та виплатити їй недоотриману пенсію за віком з дати її призначення по даний час.
За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду до ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 26.11.2025 №913300816203 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії. Згідно рішення:
З 01.01.2004 року згідно ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стаж зараховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбаченим цим Законом. Згідно частини 4 статті 24 цього ж закону, з 01.01.2004 року пільговий порядок обчислення стажу застосовується лише для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Згідно статті 45 вище вказаного Закону право на пенсію із застосуванням середньої заробітної плати, визначеною частиною другою статті 40 цього Закону мають особи, які після призначення пенсії по інвалідності продовжували працювати і набули не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Зокрема, Законом не передбачено застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за віком при переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.
За результатами розгляду документів, поданих до заяви, було встановлено: 
Стаж роботи, вказаний в довідці №38 від 31.01.2020, виданої Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний протитуберкульозний диспансер», зараховано в подвійному розмірі по 31.12.2003, відповідно до вимог пенсійного законодавства.
Враховуючи вищевикладені обставини, прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії згідно заяви №1512 від 18.11.2025 року, керуючись статтею 24 та 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи таке рішення відповідача протиправними, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин 1-3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини регулювалися Законом №1788-XII.
Положеннями статті 60 Закону №1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі-Порядок №637), згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Суд встановив, що 18.11.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою за перерахунком пенсії, якою вона просила зарахувати страховий стаж її роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.01.2004 по 05.08.2015 та із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три роки перед призначенням пенсії за віком та виплатити їй недоотриману пенсію за віком з дати її призначення по даний час.
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 26.11.2025 №913300816203 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії. Згідно рішення:
З 01.01.2004 року згідно ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стаж зараховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбаченим цим Законом. Згідно частини 4 статті 24 цього ж закону, з 01.01.2004 року пільговий порядок обчислення стажу застосовується лише для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Згідно статті 45 вище вказаного Закону право на пенсію із застосуванням середньої заробітної плати, визначеною частиною другою статті 40 цього Закону мають особи, які після призначення пенсії по інвалідності продовжували працювати і набули не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Зокрема, Законом не передбачено застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за віком при переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.
За результатами розгляду документів, поданих до заяви, було встановлено: 
Стаж роботи, вказаний в довідці №38 від 31.01.2020, виданої Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний протитуберкульозний диспансер», зараховано в подвійному розмірі по 31.12.2003, відповідно до вимог пенсійного законодавства.
Враховуючи вищевикладені обставини, прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії згідно заяви №1512 від 18.11.2025 року, керуючись статтею 24 та 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач працювала, з 19.12.1986 року (наказ № 264 від 19.12.1986 року) працювала на посаді лікаря фтизіатра «Львівського обласного туберкульозного госпіталю для інвалідів ВВв», який відповідно до наказу Львівського обласного відділу охорони здоров`я № 78 від 26.01.1988 року переіменовано у КЗ ЛОР «Львівська обласна лікарня позалегеневого туберкульозу» та звільнена з посади лікаря фтизіатра (зав. фтизіатричним відділенням) 27.02.2015 року (наказ № 13/01-08 ос від 26.02.2015 року).
Отже, під час розгляду справи судом встановлено і не заперечується сторонами, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.
03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1 такого змісту:
Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
За приписами статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Відтак, за правилами статті 60 Закону № 1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я після 2004 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, сформованою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 20.04.2022 у справі № 214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, у яких суд дійшов висновку про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.04.2004, тобто після дати набрання чинності Законом № 1058-IV.
Суд звертає увагу, що редакція статті 60 Закону № 1788-XII, яка визначає пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, є чинною на теперішній час.
Стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Вказане зумовлює висновок суду про, те що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII, не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Відтак, відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача з 01.01.2004 по 27.02.2015 року у “Львівському обласному туберкульозному госпіталі для інвалідів ВВв” (КЗ ЛОР “Львівська обласна лікарня позалегеневого туберкульозу, КЗ ЛОР “Львівський обласний протитуберкульозний диспансер”) та з 02.03.2015 по 05.08.2015 у Комунальній установі Львівської обласної ради “Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр” відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII “Про пенсійне забезпечення”, та відповідно до статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Щодо посилання пенсійного органу, що законом не передбачено застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за віком при переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Положеннями статті 26 Закону України №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Разом з тим, згідно пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017.
Тобто, пенсії за вислугу років згідно приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» страхового і спеціального стажу.
У свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно статті 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Отже, особливістю пенсій за вислугу років є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.
Приписи статті 51 Закону №1788-XII визначають, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Як встановлено судом, позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує з 08.09.2020 пенсію за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1788-ХІІ позивач звернувся вперше.
Відтак, при обчисленні розміру пенсійної виплати відповідач мав застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, тобто за 2017-2019 роки, як того вимагає частина друга статті 40 Закону №1058-ІV.
Зазначений висновок суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.07.2019 у справі №720/208/17, від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17, від 18 серпня 2020 року у справі №263/6611/17, від 28 вересня 2022 року у справі №184/886/17, від 29 березня 2023 року у справі №240/4170/19.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону № 1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону № 1788-XII.
Частиною 2 статті 40 Закону № 1058-ІV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відтак при переведенні з одного виду пенсії на інший застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, може відбуватись "за бажанням особи".
Разом з тим, суд повторно зазначає, що позивачу попередньо призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991р. №1788-XII, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону від 09.07.2003 №1058-IV. позивач звернувся вперше 08.09.2020.
А відтак, в цьому випадку відбулось не переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах дії одного закону, а фактичне її призначення відповідно до Закону №1058-IV. 
У випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за вислугу років, а не переведення такої.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення. Тому, при призначенні позивачу з 08.09.2020 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV необхідно застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії, тобто за 2017-2019 роки.
Відтак, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в перерахунку пенсії № 913300816203 від 26 листопада 2025 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до частин першої, другої та третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Звернувшись до суду з цим позовом 09.02.2026 (через підсистему «Електронний суд») позивач заявила вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 08.09.2020.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема, статті 46 Закону №1058-IV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
При цьому, загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв, визначено, зокрема, положеннями статей 44, 45 Закону №1058-IV та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Так, згідно зі статтями 42, 44, 45 Закону №1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом Пенсійного фонду України за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.
Зокрема, згідно з пунктом 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (пункт 4.9 Порядку №22-1).
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації.
Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Враховуючи вказане, а також те, що позивач звернулася до суду з цим позовом 09.02.2026, відтак її права можуть бути захищені судом з 09.08.2025 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.
При цьому, суд враховує, що згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішенням якого відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу вказаного виду пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за заявою позивача, яким у даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене вище, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України та з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до її страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року у “Львівському обласному туберкульозному госпіталі для інвалідів ВВв” (КЗ ЛОР “Львівська обласна лікарня позалегеневого туберкульозу, КЗ ЛОР “Львівський обласний протитуберкульозний диспансер”), з 02 березня 2015 року по 05 серпня 2015 року у Комунальній установі Львівської обласної ради “Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр” відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII “Про пенсійне забезпечення”, та відповідно до статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки, починаючи з 09.08.2025 та провести виплату з урахуванням раніше проведених виплат.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. 
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в перерахунку пенсії № 913300816203 від 26 листопада 2025 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ 20453063 місцезнаходження: 88008, м. Ужгород, пл. Народна, 4) здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) із зарахуванням до її страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року у “Львівському обласному туберкульозному госпіталі для інвалідів ВВв” (КЗ ЛОР “Львівська обласна лікарня позалегеневого туберкульозу, КЗ ЛОР “Львівський обласний протитуберкульозний диспансер”), з 02 березня 2015 року по 05 серпня 2015 року у Комунальній установі Львівської обласної ради “Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр” відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII “Про пенсійне забезпечення”, та відповідно до статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки, починаючи з 09.08.2025 та провести виплату з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ 20453063 місцезнаходження: 88008, м. Ужгород, пл. Народна, 4) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.