ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 756/16831/25 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Шевчук А.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,
при секретарі: Литвин С.В.,
за участю:
представника позивача: Матвійчука Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року повернуто позовну заяву особі, яка її подала.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у призначене судове зсідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_1 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2025 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків до 07.11.2025 року.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що недоліки позовної заяви мають бути усунені позивачем шляхом: зазначення предмету спору та визначення підстав позову, обґрунтуванням та прохальною частиною позову, зазначити і додати до позовної заяви всі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та надати до суду позовну заяву, з дотриманням вимог ст.ст. 160, 161 КАС України із врахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в зазначеній ухвалі.
На виконання вимог ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2025 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, 30.10.2025 представником позивача Матвійчуком Д.В., через підсистему «Електронний суд» подана заява про усунення недоліків (а.с.20-23).
Так, у вказаній заяви представник позивача Матвійчук Д.В. повторно зазначив про існування постанови про накладення адміністративного стягнення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_1 .
Як доказ, представник апелянта посилається на інформацію, яка з`явилась в додатку «Резерв+», в особистому кабінеті позивача, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року повернуто позовну заяву позивачу.
Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги зазначені в ухвалі суду від 28.10.2025 про залишення позовної заяви без руху та не усунуті недоліки зазначені судом, а тому, відповідно до п.1 ч. 4 ст. 169 КАС України, вказана позовна заява підлягає поверненню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Дослідивши матеріали справи та доводи апелянта, колегія суддів апеляційної зазначає наступне.
Як вже зазначалося вище судом, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2025 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху та повідомлено позивачу про необхідність усунення зазначених недоліків позовної заяви до 07.11.2025 року.
Разом з тим, станом на 31.10.2025 року, тобто в день постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви в частині зазначення предмету спору, з визначенням підстав позову, обґрунтуванням та прохальною частиною позову, зазначенням і наданням всіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та надати до суду позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи та доводи апелянта, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що позовна заява не містить відомостей про оскарження якої постанови йдеться та зазначення доказів її існування про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Окрім того, ані позивачем, ані його представником не обґрунтовано, яким саме чином порушено право позивача, з урахуванням листа №9015 від 11.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 , за ст.ст. 210 та 210-1 КУпАП, не складався та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не виносилась (а.с.13).
Натомість, у вказаному листі відповідачем зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 було сформовано повістку №3262092 про виклик останнього 05.05.2025 о 14:00 год. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копія повістки міститься в матеріалах справи (а.с.14).
Тобто, станом на момент звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду (16.10.2025) постанови про накладення адміністративного стягнення, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_1 , не існувало. Належних доказів на спростування вказаних обставин стороною позивача не надано.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що посилання представника позивача Матвійчуку Д.В. на відмітку в додатку «Резерв+» про порушення правил військового обліку не доводить факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Так, ч. 4 ст. 161 КАС України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. 
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 року у справі №800/301/16.
Згідно з правовим висновком, який викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №802/2474/17-а відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що 21.04.2026, під час розгляду справи в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на запитання суду чи мала намір сторона позивача усувати встановлені судом недоліки до 07.11.2025, як зазначено судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, представник позивача Матвійчук Д.В. надав пояснення, що вважає усунутими недоліки позовної заяви шляхом подачі вище зазначеної заяви від 30.10.2025 і наміру подавати додаткові докази останній не мав.
Правовими положеннями ч. 1-2 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абзацом другим частини першої цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 18 цього Кодексу.
Так, п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 31.10.2025 року, тобто в день постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви, ані позивачем, ані його представником не усунуто недоліки позовної заяви та не надано суду належних доказів існування постанови, винесеної ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є відповідачем у справі, про притягнення ОСОБА_1 , за ст.ст. 210 та 210-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки апелянтом недоліки позовної заяви усунені не були.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka And. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.
Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 169, 308, 310, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 22.04.2026 року