ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 квітня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 398/3600/21
провадження № 22-ц/4809/72/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Письменного О.А.,
суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,
при секретарі Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2025 року (судя Голосеніна Т.В.) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

встановив:

02 серпня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі ПрАТ «СК «АРКС») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, в якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «АРКС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 514918, 43 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 7723, 74 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 жовтня 2019 року в м. Олександрії на перехресті вулиць Діброви та Пролетарська ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ-110247, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Діброви, при виїзді на перехрестя рівнозначних доріг з вулиці Пролетарська не надав перевагу в русі автомобілю Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що наближався праворуч, та допустив зіткнення з ним.
Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 січня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄУН 398/3734/19 стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрите у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
Позивач вказав, що на момент ДТП автомобіль Toyota Land Cruiser 200 був застрахований в ПрАТ «СК «АРКС» за договором страхування майна від пошкодження чи знищення, яка у подальшому сплатила страхове відшкодування у розмірі 514918,43 грн. 
Тому на підставі ст. ст. 993, 1166, 1187 ЦК України позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача в порядку регресу.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму сплаченого страхового відшкодування 514918, 43 грн та судовий збір 7723,70 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Олексієнко В.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність покладення на страховика обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду, яка включає ПДВ, адже згідно пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець ДТП. Відповідач зазначив, що суд першої інстанції не залучив МТСБУ у якості співвідповідача, адже вирішення даного спору про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, неможливо без вирішення питання стягнення страхового відшкодування з МТСБУ. Крім того, наголосив, що згідно ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначені також інші доводи апеляційної скарги щодо помилкових висновків суду першої інстанції, або щодо неврахування судом певних обставин, що призвело до ухвалення на думку відповідача, незаконного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Сечко Сергій Володимирович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Олексієнко В.В. вимоги апеляційної скарги підтримали і просили її задовольнити.
Представник позивача ПрАТ «СК «АРКС» - адвокат Сечко С. В. проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити судове рішення без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 321685Га\05АВ. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 цього договору. Згідно договору майнові інтереси страхувальника були застраховані, зокрема, від збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до умов договору страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 25.2 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості. Відповідно до п. 25.2.2 «Збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Страхова сума становила 2000000 грн. Франшиза за ризиком «Збитки внаслідок ДТП» складала 0,00 % від страхової суми, встановленої на відповідний період дії договору. Строк договору з 31 жовтня 2018 року до 30 жовтня 2019 року.
Також 30 жовтня 2018 року АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 1 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 321685Га\05АВ від 30 жовтня 2018 року, відповідно до якої погодили застрахувати додаткове обладнання (яке не входить до заводської комплектації транспортного засобу).
18 жовтня 2019 року о 19 год. 10 хв. в м. Олександрії на перехресті вулиць Діброви та Пролетарська сталася дорожньо-транспортна подія за участю транспортного засобу ЗАЗ-110247, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 січня 2020 року у справі ЄУН 398/3734/19 стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП провадження в справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Постанова набрала законної сили 14 лютого 2020 року.
Згідно рахунків-фактур ТОВ «Агат-Авто» № АА00016985 від 02 листопада 2019 року, № АА00017335 від 03 грудня 2019 року та № АА00017447 від 11 грудня 2019 року, рахунку-фактури ФОП ОСОБА_3 від 29 жовтня 2019 року загальна вартість запасних частин та виконаних ремонтних робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 514915,43 грн.
Відповідно до страхових актів № ARX2512530 від 07 листопада 2019 року, № ARX2512532 від 07 листопада 2019 року, № ARX2524322 від 04 грудня 2019 року та № ARX2526254 від 12 грудня 2019 року позивачем виплачено страхове відшкодування на загальну суму 514915,43 грн відповідно до платіжних доручень № 612410 від 08 листопада 2019 року, № 612350 від 11 листопада 2019 року, № 620929 від 05 грудня 2019 року та № 623582 від 16 грудня 2019 року.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав встановленими та підтвердженими обставини, викладені в позовній заяві, які не спростовані доводами та доказами сторони відповідача, тому прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
З огляду на статтю 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 29 цього Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18).
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Як встановлено судом, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» виплачено страхове відшкодування на ремонт автомобіля Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на загальну суму 514915,43 грн відповідно до платіжних доручень № 612410 від 08 листопада 2019 року, № 612350 від 11 листопада 2019 року, № 620929 від 05 грудня 2019 року та № 623582 від 16 грудня 2019 року (т.1 а.с.18-25).
Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 1 липня 2004 року) , якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Враховуючи, що відшкодування витрат позивачем здійснювалось на рахунок осіб, які здійснювали ремонтні роботи, а не на рахунок потерпілої особи, розмір оціненої шкоди не зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ).
Тому доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про необхідність покладення на страховика обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду, яка включає ПДВ, є безпідставними.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про відсутність доказів пошкодження авто та відсутності доказів його ремонту, оскільки такі доводи спростовуються наявними в справі протоколом огляду транспортного засобу (т.1 а.с.17) та рахунками (т.1 а.с.18-21).
Щодо відсутності правового висновку про визнання ОСОБА_1 винуватцем ДТП, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З вказаного вбачається, що у деліктних правовідносинах обов`язок доказування факту завдання шкоди, її розміру, протиправності поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку покладається на позивача, тоді як відповідач повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди, оскільки цивільне законодавство передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди.
Враховуючи, що постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 січня 2020 року у справі ЄУН 398/3734/19 стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП провадження в справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, тобто, закрито з нереабілітуючих підстав, ОСОБА_1 в межах даної цивільної справи повинен був довести відсутність своєї вини в заподіянні шкоди майну ОСОБА_2 .
Матеріали справи не містять доказів відсутності вини ОСОБА_1 у ДТП. 
Подані на стадії апеляційного перегляду клопотання та додаткові пояснення з додатками щодо події ДТП були відхилені колегією суддів як такі, що подані з порушенням меж розгляду справи апеляційним судом, визначених ст.367 ЦПК України, оскільки не були предметом розгляду суду першої інстанції та відповідач не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Аргументи апеляційної скарги що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, а належним відповідачем повинно бути Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Відповідно до ч.41.1. ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції 01.01.2025, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Разом з тим, п.41.3. ст. 41 цього Закону передбачає, що 41.3. МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.
Враховуючи, що позивач відшкодував шкоду потерпілому за рахунок страхових виплат на підставі договору страхування майна, а не за договором цивільно-правової відповідальності, відсутні підстави для стягнення відшкодованої суми з МТСБУ. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олексієнко Валентина Володимирівна, залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бити оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич