ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" березня 2026 р. Справа№ 910/5501/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гончарова С.А.
суддів: Тищенко О.В. 
Сибіги О.М. 

за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 04.03.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 (повний текст складено 07.08.2025)
у справі № 910/5501/25(суддя - Ярмак О.М.)
за позовом 1 - Громадської організації "Конгрес Мусульман"
позивач 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє""
позивач 3 - Релігійної організації Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва 
до Київської міської ради 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Конгрес Мусульман", Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"", Релігійна організація Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва звернулись до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради з вимогою про визнання протиправною бездіяльності Київської міської ради в частині відсутності розгляду та прийняття рішення за результатами розгляду клопотання від 29 лютого 2024 року та 31 жовтня 2024 року про викуп земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0014 та зобов`язати Київську міську раду прийняти рішення про передачу у спільну часткову власність Громадській організації "Конгрес Мусульман", Товариству з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"", Релігійній організації Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва шляхом викупу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0014, площею 0,2348 га, цільове призначення земельної ділянки: 03.15 Для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування будівлі громадської організації, що розташована за адресою: місто Київ, Шевченківський район, вулиця Дегтярівська, 25-А.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради в частині відсутності розгляду та прийняття рішення за результатами розгляду клопотання Громадської організації "Конгрес мусульман"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"", Релігійної організації "Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва" від 29 лютого 2024 р. та 31 жовтня 2024 р. про викуп земельної ділянки. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з Київської міської ради на користь Громадської організації "Конгрес Мусульман" 2 018, 67 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 27.08.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 по справі № 910/5501/25 за позовом Громадської організації "Конгрес Мусульман", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"", Релігійної організації Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва до Київської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що повноваження на розгляд зазначених клопотань Департамент має відповідно до Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463 (далі - Порядок) та відповідно до Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 №182/342 (далі - Положення) (в редакції рішення Київської міської ради від 23.06.2022 № 4753/4794).
Апелянт вказує, що листи Департаменту від 11 березня 2024 року та від 30.12.2024 № 057-19511 не містять висновків щодо відмови Позивачам у розгляді питання продажу спірної земельної ділянки. Зазначені листи містять лише зауваження щодо розгляду такого питання. У вищевказаних листах Департамент повідомив Позивачів про те, що подальший розгляд питання продажу спірної земельної ділянки можливий у разі усунення виявлених зауважень
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що позивачами не здійснено жодних дій щодо коригування меж земельної ділянки, про які зазначено у листі Департаменту від 30.12.2024 № 057-19511. Отже, в Департаменту були відсутні правові підстави для підготовки відповідного проєкту рішення для подальшого розгляду на пленарному засіданні Київської міської ради, згідно з вимогами регламенту та Порядку
Скаржник зазначає, що відповідачем не було прийнято рішення про відмову Позивачам у наданні у власність спірної земельної ділянки.
Київська міська рада вказує, що позивачами не підтверджено належними доказами факт порушення Відповідачем їх прав та інтересів, що є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25 залишено без руху. Роз`яснено Київській міській раді, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують доплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.
15.09.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Київської міської ради до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2025, а саме докази доплати судового збору на суму 605, 55 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1561 від 11.09.2025. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25. Витребувано матеріали справи № 910/5501/25 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25 у судовому засіданні 08.10.2025.
У судовому засідання 08.10.2025 колегією суддів оголошено перерву у розгляді до 15.10.2025.
14.10.2026 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивований тим, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття
Відзив обґрунтовано тим, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 №921/158/18, якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/5501/25 за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 на 26.11.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/5501/25 за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 на 14.01.2026.
Судові засідання призначені до розгляду 14.01.2026, 26.11.2025 та 15.10.2025 не відбулись, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Гончарова С.А. та судді Тищенко О.В. у відпустці та відряджені.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 призначено до розгляду у судовому засіданні справу №910/5501/25 за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 на 04.03.2026 
У судове засідання, що відбулось 04.03.2026 з`явилися представники позивача-1, 2, 3 та відповідача надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у 2021 році позивачі набули право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю, розташовану за адресою вул. Дегтярівська, 25-А в м. Києві, а саме:
Громадська організація "Конгрес мусульман" (до 26.10.2021 Громадська організація "Конгрес мусульман України") - 12/100 частки будівлі, на підставі Договору пожертви між ОСОБА_1 та Громадською організацією "Конгрес мусульман України", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 01 липня 2021 р. за реєстровим № 2053;
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"" (до 12.07.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Гімназія „Наше Майбутнє") - 54/100 частки будівлі, на підставі Акту приймання - передачі майна, що вноситься ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гімназія „Наше Майбутнє", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 01 липня 2021 р. за реєстровим № 2059, №2060;
Релігійна організація "Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва" - 34/100 частки будівлі, на підставі Договору пожертви між ОСОБА_1 та Релігійна організація "Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 01 липня 2021 р. за реєстровим № 2055.
Вказані обставини підтверджуються договорами пожертви та актом приймання - передачі майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гімназія „Наше Майбутнє" від 01.07.2021, копії яких долучені до матеріалів справи.
В позовній заяві позивач стверджує, що об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:88:061:0014, площею 0,2348 га, цільове призначення земельної ділянки: 3.15 Для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування будівлі громадської організації, що розташована за адресою: місто Київ, Шевченківський район, вулиця Дегтярівська, 25-А, при цьому жодних доказів вказаного суду не надав.
Таким чином позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не розглянув та не вирішив клопотання позивачів про викуп земельної ділянки, відповідно до статей 128, 134 Земельного кодексу України.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що доказів розгляду направленого позивачами до Київської міської ради клопотання про викуп земельної ділянки від 29.02.2024 № 700256113 на пленарному засіданні Київської міської ради суду не надано.
Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що доказів прийняття Київською міською радою рішень щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0014 в оренду, користування чи у власність будь - яким фізичним чи юридичним особам суду не надано.
Суд першої інстанції вказував на те, що захист прав та інтересів особи здійснюється органами державної влади, органами місцевого самоврядування, судом відповідно до своїх дискреційних повноважень.
Проте, колегія суддів дослідивши матеріали даної справи, вважає правові висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
На момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з частиною першою та другою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
За змістом ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 року у справі № 525/505/16-ц).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 31.01.2018 року у справі № 909/743/16).
Відповідно до частини першої статті 259 Закону № 280/97 рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідачем не було прийнято рішення про відмову Позивачам у наданні у власність спірної земельної ділянки.
Департамент у листі від 30.12.2024 № 057-19511 повідомив заявників, що подальший розгляд питання продажу вказаної земельної ділянки можливий у разі коригування її меж (з виключенням території, що не може відповідно до положень вказаної статті, перебувати у приватній власності).
Позивачами не зазначено в чому саме полягає бездіяльність Відповідача, оскільки клопотання Позивачів розглянуто Департаментом у встановленому порядку та надано обґрунтовані відповіді.
Позивачами не підтверджено належними доказами факт порушення Відповідачем їх прав та інтересів, що є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові
Позивачами також не надано суду жодних доказів того, що спірні земельні ділянки перебували у нього на праві користування на підставі відповідного рішення Київської міської ради.
Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 дійшла висновку, що не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить своє відображення у статті 120 ЗК України, право власності набуває той, хто має речове право на землю
Позивачами набуто право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці, право користування на яку не було надано у встановленому законом порядку жодним юридичним чи фізичним особам.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині та прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів у цій частині.
Вимоги позивачів про зобов`язання Київської міської ради прийняти рішення про передачу у спільну часткову власність Громадській організації "Конгрес Мусульман", Товариству з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"", Релігійній організації Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва шляхом викупу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0014, площею 0,2348 га, цільове призначення земельної ділянки: 03.15 Для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування будівлі громадської організації, що розташована за адресою: місто Київ, Шевченківський район, вулиця Дегтярівська, 25-А,, задоволенню не підлягають, оскільки позивачами невірно обраний спосіб захисту прав.
За приписами статей 13, 19 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 9 ЗК України Київській міській раді надані повноваження у галузі земельних відносин.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Доказів прийняття Київською міською радою рішень щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0014 в оренду, користування чи у власність будь - яким фізичним чи юридичним особам суду не надано.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 зазначила, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі N 910/18560/16 (провадження N 12-143гс18)). Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.
Органи державної влади та місцевого самоврядування передають земельні ділянки державної та комунальної власності у приватну власність в межах повноважень, визначених законом. Порядок продажу таких земельних ділянок та прав на них (оренди, супер фіцію, емфітевзису) передбачений статтями 127, 128 ЗК України. Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. Потім відповідно до ч. 3 ст. 128 ЗК України орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. І тоді вже згідно з ч. 6 ст. 128 ЗК України рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Слід відмітити, що суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб`єктів владних повноважень, або ж підміняти їх.
Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Статтею 17 ЦК України визначено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Наведене свідчить, що захист прав та інтересів особи здійснюється органами державної влади, органами місцевого самоврядування, судом відповідно до своїх дискреційних повноважень.
Водночас, суд не вправі підміняти будь-який орган державної влади або орган місцевого самоврядування, приймати замість нього конкретні рішення чи давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого органу, а тому суд вважає, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права.
Відповідно до положень частини 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В своїй постанові від 11.09.2018 у справі № 712/10864/16а Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі.
Отже, зобов`язання судом органів місцевого самоврядування внести певні зміни до рішення міської ради за відсутності відповідного волевиявлення таких органів є порушенням його виключної, передбаченої Конституцією України, компетенції на здійснення права власності та управління землями, яке підлягає захисту.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним та законим висновок суду, що виходячи із принципу диспозитивності господарського судочинства, визначеного ст. 14 ГПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язати Київську міську раду прийняти рішення про передачу у спільну часткову власність Громадській організації "Конгрес Мусульман", Товариству з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"", Релігійній організації Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва шляхом викупу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0014, не підлягають задоволенню.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги задовольнити за встановлених судом обставин.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мало місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25 підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Громадської організації "Конгрес Мусульман", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінгвістичний ліцей „Наше Майбутнє"", Релігійної організації Мусульманська релігійна громада "Ісламський центр" у Солом`янському районі м. Києва до Київської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. В частині відмови у задавлені позовних вимог рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25 залишенню без змін.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 910/12022/24 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
З урахуванням задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної та першої інстанції (судовий збір) покладається пропорційно на позивачів в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради - задовольнити.
Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25 - скасувати в частині задоволених позовних вимог.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог - відмовити.
В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/5501/25 - залишити без змін.
Стягнути з Громадської організації "Конгрес Мусульман" (03126, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 48/24, кв. 67, код ЄДРПОУ 43882112) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінгвістичний ліцей «Наше Майбутнє» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25-А, 3- 4 поверх, код ЄДРПОУ 39163122) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Стягнути з Релігійної організації «Мусульманська релігійна громада «Ісламський центр» у Солом`янському районі м. Києва (03058, м. Київ, вул. Індустріальна, 44-А, кв. 156, код ЄДРПОУ 33343009) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.
Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 23.04.2026

Головуючий суддя С.А. Гончаров 

Судді О.В. Тищенко

О.М. Сибіга