ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/24050/25
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, оформлену листом від 05 жовтня 2025 року № 6487;
зобов`язати військову частина НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 20.09.2025 у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 29.01.2025 подав рапорт командиру частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, а 20.09.2025 подав рапорт, у якому уточнено підстави для звільнення - на підставі абз. 13 п. 3 ч.12 ст.26 "Про військовий обов`язок і військову службу" через необхідність здійснювати постійний догляд за батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
05.10.2025 позивачу надійшла письмова відповідь з військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої було відмовлено у звільненні через наявність осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком: сестра батька (тітка позивача) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його дочка (сестра позивача) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач зазначає, що тітка не може доглядати за батьком в силу свого похилого віку та наявністю хронічних хвороб, а сестра, починаючи з 2022 року, разом з дітьми постійно проживає в Федеративній Республіці Німеччина, і поки не планує повертатися в Україну. Також, на думку позивача, його сестра не може вважатися членом сім`ї батька, оскільки разом з ним не проживає та не пов`язана з ним спільним побутом. А тому саме позивач є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи. Вважає дії військової частини НОМЕР_2 незаконними і такими, що порушують його право на звільнення з військової служби.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що законодавством визначено одну з умов звільнення з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч.12 ст.26 "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Відповідно до акту обстеження сімейного стану старшого військовослужбовця від 25.06.2025 №13066, в ході вивчення сімейно-побутових умов комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено наявність у позивача сестри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка хоч і перебуває за кордоном, проте є членом сім`ї першого ступеня споріднення, та такою особою, що не потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та тітки (рідної сестри батька) – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої не доведено неможливість здійснювати догляд за братом. Крім того, згідно висновку МСЕК №003467 від 14.12.2006, ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності безстроково із непридатністю до регулярної праці, а висновком ЛКК №2289 від 04.12.2024 йому рекомендовано соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі, а не “…потребу батька в постійному догляді…” . Тобто не “постійний догляд”, як це визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу”, а “непридатність до регулярної праці” (МСЕК) та “догляд на непрофесійній основі” (ЛКК).
Враховуючи викладене, військова частина НОМЕР_2 вважає, що підстави для звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 відсутні, а дії командування військової частини НОМЕР_1 - законні. 
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому, наполягаючи на задоволенні позову, зазначає, що сестра позивача, ОСОБА_6 , починаючи з 2024 року разом зі своїми неповнолітніми дітьми постійно проживає за кордоном, що підтверджується належними документами німецьких органів влади, тому не має реальної можливості доглядати за батьком. Рідна сестра батька позивача, ОСОБА_3 , також не може здійснювати за ним постійний догляд, оскільки проживає окремо від брата, має значні проблеми зі здоров`ям та похилий вік - 74 роки. Щодо непідтвердження потреби у постійному догляді батька позивача, то МОЗ станом на сьогодні не затверджено форми висновку ЛКК про “потребу в постійному догляді”, а висновок ЛКК за формою 080/4-о підтверджує потребу ОСОБА_2 в догляді. 
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке. 
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, рядовим, оператором 1-го відділення мінних загороджувачів взводу мінних загороджувачів роти загороджень інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Позивач має батька – ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим позивач 29.01.2025 подав рапорт командиру частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, до якого додав: копія паспорту батька ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 від 19.01.2001р.; копія РНОКПП ОСОБА_2 № НОМЕР_4 від 27.10.1997р.; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 від 26.06.2007; копія довідки батька ОСОБА_2 до акту огляду МСЕК Серія КБ-1 №003467 від 14.12.2006р.; копія висновку ОСОБА_2 про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації №2289 від 04.12.2024р.; копія свідоцтво про шлюб ОСОБА_2 серія НОМЕР_6 ; копія заяви ОСОБА_2 №100.від 13.01.2025р.; копія паспорта ОСОБА_1 серія НОМЕР_7 від 22.01.1999р.; копія РНОКПП ОСОБА_1 № НОМЕР_8 від 24.01.2000р.; копія свідоцтво про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_9 від 05.10.1982р.; витяг з Реєстру територіальної громади м.Київ про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №123632056 від 17.12.2024р.; копія свідоцтво про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_10 від 16.06.1984р.; копія свідоцтво про шлюб ОСОБА_4 серія НОМЕР_11 від 02.06.2007р.; копія закордонного паспорту ОСОБА_7 серія НОМЕР_12 від 11.05.2018р.; свідоцтво з консульства ОСОБА_7 №570/3163-2024 від 17.12.2024р.; копія паспорту ОСОБА_3 серія НОМЕР_13 від 19.11.1998р.; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серія НОМЕР_14 від 09.11.2006р.; копія РНОКПП ОСОБА_3 № НОМЕР_15 від 30.09.2003р.; копія свідоцтво про шлюб ОСОБА_8 серія НОМЕР_16 від 09.08.1975р.; копія консультативного висновку ОСОБА_3 від 22.03.2023р.; копія свідоцтво про смерть ОСОБА_9 серія НОМЕР_17 від 13.11.2023р.
Позивач 20.09.2025 подав рапорт, у якому уточнив підстави для звільнення - на підставі абз. 13 п. 3 ч.12 ст.26 "Про військовий обов`язок і військову службу" через необхідність здійснювати постійний догляд за батьком, до якого додав: нотаріально засвідчену копію висновку ЛКК № 2289 відповідно форми № 080-4/0; нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_7 від 24.04.2025 р. з додатками; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_7 ; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 ; копія консультативного висновку ОСОБА_3 від 22.03.2023 р.; копія розшифровки дослідження від 14.05.2025 р. ОСОБА_3 ; копія розшифровки дослідження від 17.06.2024 р. ОСОБА_3 ; копія виписки із медичної амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.07.2025 р. ОСОБА_3 ; нотаріально завірена копія заяви ОСОБА_3 ; витяг з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України щодо ОСОБА_10 від 07.04.2025 р. ; копія Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 25 червня 2025 р. (оригінал знаходиться у військовій частині); письмові пояснення, в яких зверталася увага на належність висновку ЛКК як доказу підтвердження потреби в постійному сторонньому догляді та на фактичну відсутність інших, окрім військовослужбовця, осіб, які можуть реально здійснювати догляд за ОСОБА_2 
ОСОБА_1 05.10.2025 отримав від відповідача повідомлення № 6487, у якому зазначено, що командування військової частини НОМЕР_1 розглянуло його рапорт від 20.09.2025, та що з наданих документів підстав для звільнення не вбачається. Повідомлено, що командування в/ч було повторно направлено запит та подані Позивачем з новим рапортом документи до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою отримання повторного Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 25.06.2025 через нововиявлені обставини, на що отримано відповідь від 11.09.2025 № 1535/6733, що акт перегляду не підлягає. Відповідно до висновку комісії, викладеного в Акті від 25.06.2025 № 13066, в ході обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця – працездатних осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) ОСОБА_2 , встановлено дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сестру, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позивач вважає вказану відмову не правомірною, оскільки він є фактично єдиною особою, яка може здійснювати догляд за батьком, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Таким чином, спірним питанням в даній справі є правомірність відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст.26 "Про військовий обов`язок і військову службу" через наявність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня, які можуть здійснювати догляд за особою з інвалідністю ІІ групи.
Інші обставини сторонами не оспорюються.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує на таке.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).
Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.
Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Так, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року №2232 "Про військовий обов`язок та військову службу", військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби на підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, визначено перелік документів, що підтверджують наявність необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, а саме:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді;
З матеріалів справи вбачається, що під час опрацювання долучених до рапорту позивача копій документів відповідачем встановлено, що відповідно до акта обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , в ході вивчення сімейно-побутових умов комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено наявність у позивача сестри ОСОБА_11 , яка хоч і перебуває за кордоном, проте є членом сім`ї першого ступеня споріднення та такою особою, що не потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, а також рідної тітки ОСОБА_3 . 
Вказане свідчить про наявність у позивача інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які зобов`язані здійснювати догляд за його батьком.
У той же час, позивач у позові стверджує, що його сестра не є членом сім`ї батька, оскільки не проживає разом з ним і не пов`язана спільним побутом та на даний час разом з сім`єю постійно проживає в Федеративній Республіці Німеччина, де отримала прихисток; тітка є особою похилого віку - 74 роки, має ряд хронічних хвороб та проживає далеко від батька, тому також не може здійснювати постійний догляд за ним і, крім того, в силу закону, не зобов`язана доглядати за братом. Наполягає, що він є фактично єдиною особою, яка може здійснювати догляд за своїм батьком, інвалідом II групи.
Надаючи оцінку цим доводам, суд звертає увагу на таке.
Як вже зазначалося, серед переліку документів, які подаються разом з рапортом про звільнення, визначено один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків).
З матеріалів справи вбачається, що позивач подав рапорт про звільнення та серед додаткових документів додав документи щодо сестри - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серед яких є заява від 24.04.2025, згідно якої остання повідомляє про неможливість здійснювати постійний догляд за батьком, оскільки з січня 2024 року разом з неповнолітніми дітьми перебуває в Германії, де отримала прихисток.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу
Обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків та порядок його виконання врегульовано Главою 17 СК України.
Так, статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Відповідно до ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.
З дітей, які ухиляються від виконання цих обов`язків, на підставі судового рішення утримуються аліменти у розмірі, передбаченому на аліментні виплати батьків дітям.
У випадках, коли батьки похилого віку знаходяться на державному утриманні в будинках-інтернатах, пансіонатах або в інших установах, аліментні виплати на їх догляд сплачуються цим установам.
Системний аналіз вищевказаних положень свідчить про те, що застосування положень ст. 26 Закону № 2232-XII, як підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, можливий у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , окрім позивача, має дочку ОСОБА_11 , яка згідно приписів чинного законодавства зобов`язана піклуватися про свого непрацездатного батька.
При цьому слід зауважити, що факт проживання ОСОБА_11 за межами території України не звільняє її від обов`язків, встановлених статтею 172 та главою 17 Сімейного кодексу України щодо піклування та утримання свого непрацездатного батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Суд зазначає, що відповідно до положень частин 1,3 статті 172 Сімейного кодексу України в якій зазначено: "... дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка чи син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування".
Згідно з положеннями статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні син, дочка зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Це саме обов`язок дітей доглядати за своїми батьками, а не право, від якого можливо відмовитись без поважних на те причин.
За таких обставин, твердження позивача про те, що його сестра не зобов`язана доглядати за батьком, оскільки не може вважатися членом сім`ї батька, бо разом з ним не проживає та не пов`язана спільним побутом, є хибними, оскільки судом достеменно встановлено, що донька ОСОБА_11 має обов`язок здійснювати постійний догляд за своїм батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Крім того, у довідці Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/К-4736/8618 від 07.04.2025 міститься інформація про неодноразовий перетин державного кордону України (в`їзд та виїзд) ОСОБА_12 у період із 15.01.2024 по 11.08.2024.
Стосовно обов`язку догляду за братом його рідною сестрою ОСОБА_3 суд зазначає таке.
Рідна тітка позивача ОСОБА_3 , 1951 р.н., на момент подання рапорту мала вік 74 роки, тобто є особою похилого віку.
У заяві від 03.07.2025, засвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клішиним Д.А. та зареєстрованій в реєстрі за №815, ОСОБА_3 зазначила про неможливість здійснювати догляд за братом, оскільки вона є пенсіонером, має вік 74 роки, хворіє на атрит кінцівок та проживає у м.Києві, а брат - у Бортничах, а також не має з ним спільного побуту. 
Відповідно до медичних документів має ряд захворювань: лівобічний деформуючий варус-грнартроз ІІ ступеня. Дегенеративне пошкодження медіального меніска лівого колінного суглобу; Бронхіальна астма персистуючий перебіг ІІ ступеня, частково неконтрольована; Вертеброгенна люмбоішіалгія на тлі дегенеративно- дистрофічних змін міжхребцевих дисків, антелістезу L-5 хребця, підвивиху у L5-Lб фасеткових суглобах, нестабільності га рівні L2-L3, Е3-Е4 рухових сегментів з помірно вираженим больовим та м`язево-тонічним синдромами. Двобічний остеоартрит кульшових суглобів І-ІІ ст (за даними МРТ від 14.05.2024), помірно виражений двобічний трохаотерит, больовий синдром. Постравматичний остеоартрит лівого колінного суглоба (поздовжній розрив тіла медіального меніска з екструзією, горизонтальний розрив заднього рогу медіального меніска, ентезит передньої хрестоподібної зв`язки, звапнюючий ентезит медіальної колатеральної зв`язки за даними МРТ лівого колінного суглоба від 17.06.2024), виражений больовий снн/ц)ом, ФНС II. Розповсюджений остеопороз. Дефіцит вітаміну Д. Тривожний синдром.
Однією із рекомендацій лікарів є обмеження фізичних навантажень.
Слід зазначити, що обов`язок утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, у силу закону покладено на повнолітніх дочку і сина, відповідно до Сімейного кодексу України. Що ж до повнолітніх братів і сестер, то такі, у силу статті 267 Сімейного кодексу України, зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, у разі, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки чи сина.
Таким чином, на переконання суду, в силу свого похилого віку та за станом здоров`я ОСОБА_3 не може здійснювати догляд за братом. А оскільки у ОСОБА_2 є повнолітні діти, його сестра не зобов`язана утримувати свого непрацездатного брата. 
Відтак, посилання відповідача на наявність невійськовозобов`язаної особи (а саме ОСОБА_3 ) є безпідставними, оскільки відповідно до поданих документів вона не може здійснювати такий догляд.
Таким чином суд дійшов висновку, що обов`язок утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, у силу закону покладено на повнолітніх дочку і сина, відповідно до Сімейного кодексу України. Що ж до повнолітніх братів і сестер, то такі, у силу статті 267 Сімейного кодексу України, зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, у разі, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки чи сина.
Частиною 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що позивачем ні до рапорту, ні до матеріалів справи не надано доказів, які б підтверджували факт відсутності у нього інших членів сім`ї першого чи другого ступеня, які можуть здійснювати догляд за його батьком - особою з інвалідністю ІІ групи, а тому дії відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є правомірними.
У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з відповідним рапортом про звільнення, надавши відповідні документи.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені документально, а тому не підлягають задоволенню.
За правилами ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову питання розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_18 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

10.04.26