Справа № 278/771/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором споживчого кредиту №3124371 від 29.10.2020 в сумі 19680,00 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредитом - 6000,00 грн, за відсотками - 13680,00 грн, а також судові витрати - судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 8000,00 грн.
Позов обґрунтований тим, що 29.10.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір №3124371 про надання споживчого кредиту на суму 6000,00 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною ставкою у розмірі 1,90 % в день, знижена процентна ставка 1,81 % в день.
ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, проте відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними.
26.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення права вимоги №ККАУ-26052021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі, за кредитним договором №3124371 від 29.10.2020, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи наявність права вимоги до відповідача, позивач посилається на положення ст. ст. 512, 514 ЦК України, вказує, що на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги позивач набув права кредитора у зобов`язаннях, а відтак і права вимоги до боржника.
Позивач посилається на те, що відповідач умови кредитного договору в повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 19680,00 грн та просить стягнути на свою користь.

Ухвалою суду від 13.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб (а.с. 56).
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності (а.с. 4). 
Відповідач у судове засідання не з`явився, поважних причин неявки суду не повідомив. Про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідачем подано заяву про відвід судді Дубовік О.М., з якої, зокрема, вбачається про обізнаність відповідача про судовий розгляд даної справи. 
Ухвалою суду від 14.04.2026 у задоволенні даної заяви відмовлено та продовжено розгляд справи по суті.
Окрім того, відповідач про розгляд справи сповіщався у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 60). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 29.10.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» в електронному вигляді був укладений договір №3124371 про надання споживчого кредиту (а.с. 24-27).
Зазначений кредитний договір укладений відповідно до правил надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на Веб сайті.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 6000,00 грн; строк кредитування 30 днів; знижена процентна ставка 1,81 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується у межах строку надання кредиту; стандартна процентна ставка становить 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою; орієнтовна загальна вартість на дату укладення договору складає за зниженою ставкою 9249,00 грн, за стандартною ставкою 9420,00 грн (пункти договору 1.3-1.8).
Згідно з п. 6.1 договору про надання споживчого кредиту сторони погодили, що повернення кредиту і сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться відповідно до Графіка платежів, який є додатком до договору, в якому зазначено, що сума кредиту становить 6000,00 грн, сума відсотків – 3249,00 грн, дата повернення кредиту - 28.11.2020, вартість кредиту – 9249,00 грн (а.с. 27 на звороті).
Договір та графік платежів підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А372875.
На виконання умов договору 29.10.2020 відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 6000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується змістом відповіді ТОВ «ФК «Контактовий дім від 17.12.2025 (а.с. 28 на звороті).
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі, який був обумовлений у договорі.
26.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26052021, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, зокрема, і до відповідача за договором №3124371 від 29.10.2020, що підтверджується змістом самого договору та Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги (на звороті а.с. 40-44).
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, на підставі ст. ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №3124371 від 29.10.2020.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частинами 1, 2 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6000,00 грн, яка підтверджена належними доказами, що призвело до порушення майнових прав позивача.
Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом
Звертаючись до суду з позовом ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 13680,00 грн, які нараховані за період з 29.10.2020 по 26.02.2021 (а.с. 30-33).
Суд не погоджується з вимогами позивача в цій частині, оскільки нарахування відсотків суперечить умовам укладеного між сторонами договору та нормам матеріального права.
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою, змін не зазнавала і в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору строк кредитування був встановлений на 30 днів (п. 1.4 договору).
Відповідно до п.п. 4.1-4.3 строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 Договору. Споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.3 Договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, визначених договором.
Згідно з п. 4.4 договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та / або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
Пунктами 4.5, 4.6 договору передбачено, що у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначений в п. 4.3. договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинені в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 208 ЦК України до письмової форми правочину.
Отже, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору визначено, що строк надання кредиту може бути продовжений за ініціативою споживача, який повинен звернутися з відповідною пропозицією до позичальника і сплатити попередньо нараховані відсотки. При цьому позикодавець має право, а не обов`язок прийняти таку пропозицію. При прийнятті пропозиції позикодавець визначає новий строк кредитування, про що повідомляє позичальника шляхом направлення повідомлення і який відображається в особистому кабінеті.
За умовами Договору №3124371 від 29.10.2020 сторонами погоджено суму кредитних коштів 6000,00 грн, строк, на який надається кредит, 30 днів, за зазначений період відповідач відповідно до умов договору повинен був сплатити відсотки в сумі 3249,00 грн.
Зі змісту розрахунку, долученого позивачем до позовної заяви, вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 29.10.2020 по 26.02.2021 (а.с. 30-33).
Водночас, позивач до позовної заяви не долучені будь-які докази, які підтверджують, що в порядку, який визначений в розділі 4 договору №3124371 від 29.10.2020, відбулась пролонгація строку кредитування, представником позивача не надані докази, що позичальник звертався з пропозицією продовжити йому строк кредитування, як і не доведено, що позикодавець акцептував пропозицію позичальника про продовження строку кредитування на новий строк і на який саме.
З огляду на те, що позивач не надав суду докази, які підтверджують, що строк кредитування був продовжений згідно з умовами договору, не доведений строк, на який відбулась його пролонгація, а відтак суд не вбачає правових підстав для стягнення відсотків в розмірі 13680,00 грн, які заявлені до стягнення, оскільки позивачем не доведено, що вони нараховані в межах строку кредитування, погодженого сторонами в договорі про надання споживчого кредиту, що є його обов`язком згідно зі ст. ст. 12,81 ЦПК України.
Нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування не передбачено нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а відтак є неправомірним.
За таких обставин суд частково задовольняє вимогу про стягнення відсотків у сумі 3249,00 грн.
Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у сумі 6000,00 грн та заборгованості за відсотками у сумі 3249,00 грн. 

Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 8000,00 грн підтверджено змістом договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», прайс-листом АО «Лігал Ассістанс», актом № 148 наданих послуг (правової (правничої) допомоги від 13.02.2026, детальним описом наданих послуг від 13.02.2026 до акту №148 (а.с. 35-36).
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, враховуючи принци співмірності, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 3000,00 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1251,33 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором №3124371 від 29.10.2020 у сумі 9249,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 6000,00 грн та заборгованості за процентами - 3249,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" судовий збір у сумі 1251,33 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 20.04.2026.

Суддя О. М. Дубовік