ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/25317/25
Провадження № 22-ц/820/260/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю представників сторін 
розглянув у відкритому судового засіданні цивільну справу № 686/25317/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Кузнецовим Кирилом Сергійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2025 року у складі судді Карплюка О.І. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 року у розмірі 273 415,74 грн, яка утворилася станом на 15.05.2024 року та складається з 215606,49 грн - заборгованості за тілом кредиту та 57 809,25 грн - заборгованості за простроченими процентами та судові витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву № б/н від 19.06.2017 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Після підписання Анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 200 000 грн, що підтверджується Випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав картку номер НОМЕР_1 строк дії - 05/22, тип MasterCard World Black Edition та додаткову картку номер НОМЕР_2 , строк дії – 05/22 тип Visa Platinum. Позивач посилається, що у виписці по руху коштів чітко видно, розмір кредитного ліміту, факт використання кредитних коштів та вчинення відповідачем дій щодо чаткового погашення кредитної заборгованості. В процесі користування кредитними коштами відбулася зміна відсоткової ставки на 36% річних, яка із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії з березня 2022 року була зменшена до 0 %, а в подальшому з 01.04.2022 року повернута до погодженого розміру, що підтверджено розрахунком заборгованості. 
Таким чином, банк виконував належним чином взятті не себе зобов`язання, натомість ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконав, тому станом на 15.05.2024 року має заборгованість у розмірі 273 415,74 грн, яка складається з 215606,49 грн - заборгованості за тілом кредиту та 57 809,25 грн - заборгованості за простроченими процентами.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 215606 грн. 49 коп., заборгованість за простроченими відсотками — 57809 грн. 25 коп., а всього: 273415 грн. 74 коп. та судовий збір в сумі 3280 грн. 99 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його предстанвик - адвокат Кузнецов К.С. просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Представник апелянта зазначає, що дійсно 19.06.2017 року ОСОБА_1 , підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У вказаному формулярі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» заповнена інформація про персональні та контактні дані Відповідача. При цьому, з наданої позивачем Анкети-заяви від 19.06.2017 вбачається, що відповідач бажання щодо отримання ним кредитної картки не виявляв та суму бажаного кредитного ліміту не вказував. Крім того, у вищевказаній анкеті-заяві відсутні будь-які відомості про розмір відсотків, який сплачується позичальником за користування кредитом. Тому, із долучених анкет-заяв від 19.06.2017, ні з заяви від 10.06.2019 не вбачається встановлений розмір процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а тому у банку були відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку не містять підпису позичальника щодо ознайомлення з ними. Таким чином, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказані обставини. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору з огляду на їх мінливий характер. При таких обставинах, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.06.2017 року, не є належним доказом та не підтверджує нарахований розмір заборгованості. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві зазначає, що відсоткова ставка була змінена на 36% річних про те жодних документів, які підтверджують таку зміни, згоди відповідача на продовження користування кредитними коштами не надано.
Також представник апелянта вказує, що виписка по картковому рахунку, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. В свою чергу, позивачем надано до суду першої інстанції виписку по картковому рахунку, відповідно до якої встановлено, що до складу заборгованості по тілу кредиту за весь період користування відповідним рахунком, банком нараховувалися та списувалися відсотки за користування кредитними коштами. Як було зазначено, згідно з розрахунком заборгованості за договором, сплачені відповідачем кошти зараховувалися позивачем в погашення відсотків, як не передбачено умовами договору. З наданої виписки за договором №б/н за період 07.05.2019 р. – 17.05.2024 р. вбачається, що баланс на кінець періоду становить - 273 415, 74 грн., а всього надходжень – 268 416, 85 грн. Оскільки списання коштів на погашення відсотків є неправомірним, внаслідок чого була збільшена заборгованість, остання має бути розрахована наступним чином: 273 415, 74 грн. мінус 268 416, 85 = 4 998, 89 грн, різниця між отриманими та повернутими кредитними коштами.
Крім того, відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості позивач фактично включає нарахування в період з 02.05.2019 року по 01.03.2021 року. Однак, банк вже звертався з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 про той самий предмет і з тих самих підстав. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03.11.2021 у справі № 686/6783/21 у задоволені позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 було відмовлено. Із аналізу позовної заяви, яка була подана в рамках справи № 686/6783/21 вбачається, шо заявлений до стягнення період (період протягом якого нараховувалась заборгованість, а також її розмір) є аналогічними із тим, який є заявлений в межах позовних вимог у даній справі, що є підставою для залишення позову без розгляду, проте на вказані обставни суд першої інстанції уваги не звернув, розглянув справу та ухвалив судове рішення про задоволення позову.
Також посилається представник апелянта, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося до відповідача із вказаним позовом - 03.09.2025 року, тому банк має право вимагати стягнення коштів за кредитним договором в межах 03.09.2022 рік- 03.09.2025 рік, з огляду на встановлений трирічний строк позовної давності.
АТ КБ «ПриватБанк», подало відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, відповідач, вказує, що не виявив бажання щодо отримання кредитної картки чи встановлення ліміту. Таке твердження спростовується випискою по рахунку, заявкою про актуалізацію карти по преміальній карті та фотографією з фактично отриманою карткою. Так згідно заяви від 10.06.2019 року підписаної ОСОБА_1 останній зазначив суму кредитного ліміту в розмірі 200 000,00 грн. Згідно з фотографією відповідач отримав платіжну картку, колір картки є чорним що вказує що отримано саме картку World Black Edition. Згідно довідки про видані картки відповідач отримав кредитну картку НОМЕР_1 зі строком дії до 05/22 платіжної системи MasterCard тип World Black Edition Згідно виписки по картковому рахунку в графі картка витрати йшли саме по картці НОМЕР_3 . 
Крім того, з виписки про рух коштів по рахунку слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність того факту, що сторони погодили отримання кредиту . Слід зазначити що відповідач не надав для огляду в суд іншу платіжну карту, якщо вказає що отримав іншу карту ніж World Black Edition. Тобто матеріалами справи підтверджено користування карткою на підставі виписки по картковому рахунку. При цьому, 19.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим підписав власноручно анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківськиї послуг у ПриватБанку, погодився що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування розташованого в рекласному буклеті складають договір про надання банківських послуг. Ззначеною заявою відповідач підтвердив що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірнк договору згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з фіційного сайту www.ptivatbank.ua Тобто, 19.06.2017 сторони погодили угоду про комплексе банківське обслуговування. В подальшому відповідач отримав можливість користуватись кредитними коштами отримавши відповідну платіжну картку активно здійснюючи розрахунки за надані товари та послуги що повністю підтверджено випискою по картковому рахунку. А отже тривалий час не лише використовуючи кошти, але й частково їх повертаючи та сплачуючи відсотки, відповідач був обізнаний з умовами кредитування та не заперечував цього. Таким чином, відповідач який активно користувався коштами, заперечуючи по суті не факт отримання коштів, а те, що банк не довів якою саме карткою він користувався і що не погоджував отримання кредиту після того як попередньо подав заявку з бажаним лімітом в 200 000 і отримав карту та користувався нею досить активно на що вказує виписка діє суперечливо.
Так відповідач вказує, що оскільки списання коштів на погашення відсотків є неправомірним, внаслідок чого була збільшена заборгованість, остання має бути розрахована наступним чином: 273 415, 74 грн.- 268 416, 85 = 4 998, 89 грн, однак такий підхід не дозволить встановити дійсний розмір боргу. Оскільки клієнт використовував не лише кредитні але й особисті кошти. Крім того, сума в розмірі 273415,74 грн залишок після операції включає розмір нарахованих відсотків в сумі 57809,25 грн які фактично клієнтом не сплачено і стосовно яких заявлена вимога як про стягнення боргу по відсоткам. При цьому правомірність нарахування яких заперечується відповідачем, а отже ця сума не може бути включена, як сума погашення. Тому для визначення суми фактично отриманих коштів і фактично внесених слід звертаємось до виписки в цілому де відображено зміст кожної окремої операції. Таким чином з урахуванням ВП ВС від 03.07.2019 у справі 342/180/17 сума фактично отриманих і не повернутих коштів становить саме 162 645,27 грн.
Також представник банку, посилається, що позовні вимоги, які були заявлені в попередньому позові до відповідача, стосуються зовсім іншого періоду, обставини справи різняться та обґрунтовуються зовсім іншими доказами, то предмет і підстави позову є різними, що виключає закриття провадження у справі і не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Щодо посилань апелянта на порушення строку позовної давності, то позовну заяву спрямовано до суду 03.09.2025. Строки позовної давності відновлено з 04.09.2025. До цієї дати строки позовної давності були зупинені. Таким чином з 04.09.2025 відновлено перебіг позовної давності, що вказує на дотримання позивачем таких строків.
Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч 1 ст 377 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 19.06.2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Предметом позову в даній справі є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017, яка утворилася станом на 15.02.2021 року і становить 273415,74 грн, з яких 215606,49 грн. заборгованість за тілом кредиту, 57809,25 грн. заборгованість за за нарахованими відсотками.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконав, тому станом на 15.05.2024 року має заборгованість у розмірі 273 415,74 грн, яка складається з 215 606,49 грн - заборгованості за тілом кредиту та 57 809,25 грн - заборгованості за процентами.
Як вбачається з матеріалів справи у березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 за період з травня 2019 року по 15.02.2021 року у розмірі 270612, 81 грн., яка складається з 215 606,49 грн - заборгованості за тілом кредиту, 55006,32 - заборгованості за процентами, справа № 686/6783/21.
В якості підстав заявленого позову вказано, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву № б/н від 19.06.2017 року. У зв`язку з не погашення відповідачем заборгованості за Договором про надання банківських послуг, наявне порушення прав та законних інтересів АТ КБ «Приватбанк».
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03.11.2021 у справі № 686/6783/21 у задоволені позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 було відмовлено.
Встановлені обставини свідчать, що АТ КБ «Приватбанк» вже звертався з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 про той самий предмет і з тих самих підстав в частині заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.06.2017 року за період з травня 2019 року по 15.02.2021 року у розмірі 270612, 81 грн.
Із аналізу позовної заяви, яка була подана в межах справи № 686/6783/21 вбачається, шо заявлений до стягнення період (період протягом якого нараховувалась заборгованість, а також її розмір) є аналогічними із тим, який є заявлений в межах позовних вимог у даній справі, а саме з травня 2019 року по 15 лютого 2021 року.
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п 3 ч 1 ст 255 ЦПК України, підставою для закриття провадження у справі набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тлумачення змісту п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (ст. 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, що викладені в постановах від 10 червня 2020 у справі №366/2099/17, від 27 травня 2020 у справі №761/35475/18, закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 вказано, що: «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №990/433/18 зазначила, що інший словесний виклад правових обґрунтувань позову та його вимог не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому.
Визначаючи підставу позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 757/39474/19).
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.
При цьому зміна розміру відшкодування (як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення) за незмінності підстав позову не може свідчити про зміну предмета позову (постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 175/685/17).
Судом апеляційної інстанції достеменно встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» вже звертався з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 року за період з травня 2019 року по 15.02.2021 року у розмірі 270612, 81 грн..
При цьому, позовні вимоги банку у справі № 686/6783/21 є тотожними до позовних вимог, на які позивач посилається в даній справі, зокрема, укладення між тим ж самими сторонами кредитного договору № б/н від 19.06.2017 року та перод нарахування з травня 2019 року по 15.02.2021 року в сумі 270612, 81 грн., який фактично включає період нарахування заборгованості заявлений у даній справі з 07.05.2019 по 15.05.2024 року. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вищевказаних вимог процесуального законодавства не звернув уваги п.3 ч.1 ст.255 розділу ЦПК України та не закрив провадження у справі, в частині стягнення заборгованості за період з травня 2019 року по 15.02.2021 року в сумі 270612, 81 грн., з огляду на існування судового рішення, яке набрало законної сили, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у даній справі в частині заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.06.2021 року, яка утворилася станом на 15.02.2021 року (за період з травня 2019 року по 15.02.2021 року) у розмірі 270612,81 грн., слід закрити, з огляду на існування судового рішення, яке набрало законної сили, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2021 року, яка утворилася у період з 16.02.2021 року по 15.05.2024 року, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Позивач посилався, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву № б/н від 19.06.2017 року та приєднався до умов та правил надання банківських послуг.
Після підписання Анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 200 000 грн, що підтверджується Випискою по рахунку. 
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав картку номер НОМЕР_1 строк дії - 05/22, тип MasterCard World Black Edition та додаткову картку номер НОМЕР_2 , строк дії – 05/22 тип Visa Platinum. 
Позивач посилається, що у виписці по руху коштів чітко видно, розмір кредитного ліміту, факт використання кредитних коштів та вчинення відповідачем дій щодо чаткового погашення кредитної заборгованості.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
В силу ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» надав суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 15.05.2024 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19.06.2017 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт MasterCard World Black Edition, Visa Platinum та виписку по рахунку відповідача.
Проте, підписана відповідачем анкета-заява від 19.06.2017 року не містить розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт MasterCard World Black Edition, Visa Platinum, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення.
Однак, вказані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
При цьому як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 16.02.2021 року по 01.03.2021 року позивачем було нараховано заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 2802,93 грн, після цього періоду позивачем жодних нарахувань заборгованості не здійснювалось.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про погодження між сторонами умов договору в частині розміру відсотків за користування кредитом, а тому відстуні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2802,93 грн., нарахованих в перод з 16.02.2021 року по 01.03.2021 року з огляду на встановлені обставини справи.
Разом з цим, до поданого відзиву на апеляційну скаргу представником АТ КБ «ПриватБанк» додано Заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, яка містить детальну інформацію щодо використання кредитних коштів і яка підписана відповідачем 22.06.2020 року за допомогою стілуса на планшеті, однак колегія суддів не приймає до уваги як належний доказ, так як даний доказ подано з порушенням норм ЦПК України.
Так відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку -позивача).
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При зверненні до суду першої інстанції вказана Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22.06.2020 року надана не була, під час розгляду справи в суді першої інстанції такий доказ позивачем теж не надавався, клопотань про долучення вказаного документа суду не заявляно.
Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак, у поданому відзиві АТ КБ «ПриватБанк» не було зазначено обставин, які б доводили неможливість подання, підписаної  ОСОБА_1 , Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг до суду першої інстанції.
Оскільки вказаний документ не було досліджено судом першої інстанції, апеляційний суд не приймає вказаний документ як належний доказ по справі.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході перегляду справи, а відтак рішення суду підлягає скасуванню, з частковим закриттям провадження у справі та відмовою в задоволення решти позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості за недоведеністю заявлених позовних вимог.
При подачі апеляційної скарги, ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 4 921,49 (3 938+983,49) грн, що підтверджується відповідними квитанціями, оскільки апеляційним судом в повному обсязі задоволено апеляційну скаргу, тому сплачений апелянтом судовий збір в сумі 4 921,49 грн. підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Кузнецовим Кирилом Сергійовичем, задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2025 року скасувати.
Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.06.2017 року за період з травня 2019 року по 15.02.2021 року у розмірі 270612, 81 грн. закрити
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у частині заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 року за період з 16.02.2021 року по 15.05.2024 року у вигляді відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2802,93 грн відмовити
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3938 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2026 року.

Судді    А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова