справа № 183/363/26 
провадження № 2-о/0198/7/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Довгопол О.М., заявника  ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Соколова В.І., заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду с-ща Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
в с т а н о в и в: 
20 січня 2026 року представник заявника  ОСОБА_1 адвокат Соколов В.І. звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої зазначив таке.
За твердженням заявника ОСОБА_1  в жовтні 2025 року він потерпав з боку свого сина ОСОБА_2 (заінтересована особа) від проявів домашнього насильства як у фізичній формі (штовхання, ляпаси, придушення), так і в психологічній формі (словесні образи, нецензурна лайка, залякування, погрози пошкодження житла заявника).
Отже, з метою забезпечення в подальшому особистої безпеки  ОСОБА_1 адвокат Соколов В.І. просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , встановивши строком на 6 місяців заходи тимчасового обмеження прав останнього та поклавши на нього обов`язки, зокрема:
1) заборонити перебувати в місці проживання батька;
2) заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), інших міст частого відвідування батька;
3) заборонити вести листування, телефонні розмови з батьком або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 справу передано за підсудністю до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області, який отримав заяву 20.02.2026 та призначив судовий розгляд заяви на 23.02.2026.
Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги з підстав, викладених в поданій заяві. 
Заінтересована особа  ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечував, повідомивши, що з осені 2025 року не зустрічався з батьком особисто, на телефонні дзвінки останній також відповідає рідко, а до адміністративної чи іншої відповідальності за вчинення домашнього насильства або інші протиправні дії відносно батька ОСОБА_1 він ніколи не притягався. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд доходить таких висновків.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Вiдповiдно до пунктiв 3, 6, 7, 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - дiяння (дiї або бездiяльнiсть) фiзичного, сексуального, психологiчного або економiчного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах мiсця проживання або мiж родичами, або мiж колишнiм чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однiєю сiм`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства – особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник – особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника – встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24, ч. 21 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, яким визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.
Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі та встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник з боку кривдника, оцінюючи при цьому ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Так, заявник ОСОБА_1 , посилаючись на те, що його син  ОСОБА_2 систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство проти батька, на підтвердження надав відповіді органів Національної поліції на його звернення, подані 06.10.2025 та 11.10.2025.
Разом з тим, як виходить з матеріалів перевірок правоохоронних органів, одне зі звернень ОСОБА_1 дійсно стосувалось неправомірних дій ОСОБА_2 , які можуть бути проявами домашнього насильства, а інше – не домашнього насильства, а факту самоправства.
Необхідно відмітити, що в обох випадках ОСОБА_2 не було притягнуто до будь-якої відповідальності, на підставі проведеної оцінки ризиків встановлено низький рівень небезпеки для заявника, однак останній не оскаржував дії або бездіяльність органів поліції, а самі по собі звернення ОСОБА_1 до правоохоронців не можуть слугувати підтвердженням факту вчинення сином заявника систематичного домашнього насильства.
Більше того, під час судового розгляду заявник підтвердив пояснення заінтересованої особи, що вже давно не зустрічався та не спілкувався з сином, адже не міг взагалі пригадати коли вони востаннє бачились, внаслідок чого вважав, що ОСОБА_2 припинив про нього піклуватись.
Таким чином, оскільки заявник в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав суду будь-яких інших доказів на підтвердження фактів вчинення щодо нього домашнього насильства з боку заінтересованої особи, а також ризиків настання насильства у майбутньому, відсутні підстави для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 265, 268, 273, 350-1 – 350-6, 350-8, 351, 352, 354 ЦПК України, суд 

у х в а л и в:
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено та підписано 23 лютого 2026 року.

Суддя   І.  О.  Гайдар