ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/129/25  Номер провадження 22-ц/814/896/26	Головуючий у 1-й інстанції Москаленко В. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крекотня О.А., представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Наконечної О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Наконечної Олени Миколаївни на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року та на додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Кредобанк» про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
Зміст позовних вимог
У січні 2025 року представник позивача адвокат Крекотень О.А. звернувся до Подільського районного суду міста Полтави з позовом до ОСОБА_2 про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 221 592,04 грн. в якості відшкодування рівної частки спільних боргових зобов`язань за кредитним договором № іро8879 від 30 липня 2018, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 .
Позовна заява мотивована тим, що у 2006 році позивач познайомилася з відповідачем. Починаючи з лютого 2018 року вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі матері позивачки та вели спільне господарство і мали спільний бюджет. 
В березні 2018 року сторони за спільні кошти придбати квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку позивач та відповідач оформили на себе в рівних частках.
Позивач в інтересах сім`ї та за спільною згодою з відповідачем 30 липня 2018 року уклала кредитний договір з ПАТ «Кредобанк» № іро8879 за яким отримала від банку кредит на поточні потреби в сумі 241500 грн. на строк до 29 липня 2028 року під заставу нерухомості.
Крім того, 30 липня 2018 року між ПАТ «Кредобанк», позивачем та відповідачем було укладено трьохсторонній договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань позивача та вимог іпотекодержателя за вищевказаним кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 року. Предметом даного договору іпотеки є спільна з відповідачем квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
Кредитні кошти, отримані за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 року були використані в інтересах сім`ї позивача та відповідача.
01 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем було офіційно зареєстровано шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина ОСОБА_4 .
Рішенням Ленінського районного суду Полтави від 24.04.2023 року у справі № 553/6072/22 шлюб між сторонами було розірвано.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2024, яке набрало законної сили 04.04.2024 у справі № 553/6516/22 було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , починаючи з лютого 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Визнано кредитні кошти, отримані за кредитним договором №іро8879 від 30 липня 2018 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та здійснено поділ у рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільних боргових зобов`язань за кредитним договором № іро8879 від 30 липня 2018 року укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .
Позивач самостійно та повністю виконала перед банком їх спільні з відповідачем боргові зобов`язання за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 443 184,09 грн, з яких 241 500 грн - сума сплаченого основного боргу та 201 684,09 грн. - сума сплачених відсотків.
Відповідач не здійсновав платежів на рахунок банку або на рахунок позивачки на погашення заборгованості за даним кредитом. Після того як ОСОБА_1 самостійно повністю виконала перед банком їх спільні з відповідачем боргові зобов`язання за кредитом, відповідач відмовився сплачувати позивачу свою частку заборгованості (боргових зобов`язань) в розмірі 221 592.04 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 221 592,04 грн. в якості відшкодування рівної частки спільних боргових зобов`язань за кредитним договором № іро8879 від 30 липня 2018, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2215,92 грн.
Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Крекотня Олександра Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп.
В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Наконечної Олени Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором – відмовлено.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_2 – адвокат Наконечна О.М. оскаржила рішення та додаткове рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22.09.2025 року - змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_2 суму в якості відшкодування рівної частки спільних боргових зобов`язань з 221 592,04 грн. до 9 119,80 грн.
Скасувати рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22.09.2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 2215,92 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог у повному обсязі.
Скасувати додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29.09.2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – Крекотня Олександра Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн.
Зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитом за час сімейних відносин та шлюбу виключно за особисті кошти без участі відповідача з моменту укладення Договору і до березня 2022 року - моменту припинення шлюбних відносин. Відповідно, виходячи з довідки, яка надана АТ ,,Кредобанк” по особовим рахункам по Договору з 30.07.2018 року по 03.12.2024 р., в якій зазначені всі суми грошових коштів, які сплачені на погашення заборгованості помісячно, вважає вимоги позивача про здійснені платежі за вищевказаним кредитним договором до березня 2022 року, такими, що не підлягають повторному окремому стягненню з відповідача ОСОБА_2 . 
Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що всі сплачені кошти є особистою власністю позивача є необґрунтованими, та зазначає, що за період з березня 2022 року до березня 2023 року відповідачем самостійно за свої особисті кошти вносилися платежі на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Сума особистих коштів, які внесені самостійно відповідачем на погашення заборгованості становить 31 800,00 гривень. Підтвердженням вказаної обставини є квитанції про сплату коштів, копії яких містяться в матеріалах справи. Надані квитанції підтверджують перекази на картку «ПриватБанку» ОСОБА_1 від ОСОБА_2 з березня 2023 року та спростовують доводи позивача про відмову та відсутність будь-яких платежів на її рахунок.
Відповідно загальна сума грошових коштів, переказ яких відповідач здійснив на рахунок позивача для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором з березня 2023 року по 04.04.2024 рік становить 43 548, 23 гривень (відповідно до виписки АТ КБ «Приват Банк» по рахунку за період 28.02.2023 - 22.02.2025 р.) 
Сума особистих коштів на погашення заборгованості, які внесені самостійно відповідачем через банкомат самообслуговування, який знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 21 становить - 31 800,00 гривень. 
Також перераховано батьком ОСОБА_2 – ОСОБА_5 кошти в сумі 5 000,00 гривень на картковий рахунок позивача з метою погашення позивачем кредитної заборгованості. 
Загальна сума грошових коштів, яку позивач отримала від відповідача на свій рахунок та яку він особисто сплатив на рахунок банку, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором, становить – 80 348,23 грн. 
Виходячи з довідки, наданої АТ ,,Кредобанк”, сума сплаченого основного боргу та сума сплачених відсотків з березня 2022 року по 04.04.2024 року становить 98 587,84 грн. Відповідно, якщо від загальної суми, сплаченої на погашення заборгованості за вказаний період (відповідно до довідки) відняти суму особисто сплачених відповідачем коштів то до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає сума – 9119,80 грн.
Стосовно додаткового рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року представник зазначає, що задоволені судом першої інстанції вимоги щодо розподілу судових витрат позивача, 20 000 грн. є необґрунтованими. Так судом першої інстанції неправильно проаналізовано послуги адвоката, які підлягають сплаті, та не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
Щодо розподілу судових витрат понесених апелянтом при розгляді справи представником зазначено, що від сплати судового збору відповідач звільнений на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ ,,Про судовий збір” як особа із інвалідністю 2 групи (копія посвідчення додається до заяви). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2022 р. № 390 ,,Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану”: «повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення: 
- осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317.

06.11.2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Крекотень Олександр Анатолійович надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Наконечної Олени Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухавши, представників сторін адвокатів Крекотня О.А. та Наконечну О.М. дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.07.2018 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № ipo8879, відповідно до п. 2.1-2.2 якого вона отримала від банку кредит в сумі 241500 грн. на строк 120 місяців з терміном повернення до 29.07.2028 на поточні потреби під заставу нерухомості (том № 1 а.с. 11-16).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 01.09.2018 (том № 1 а.с. 10).
В період з 17.09.2015 по 13.12.2022 ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Українське зерно» на посаді менеджера з логістики, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (том № 1 а.с. 245-248).
Заочним рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2023 в справі № 553/6516/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Кредобанк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ грошового зобов`язання подружжя позов ОСОБА_1 задоволено - встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , починаючи з лютого 2018 року по 01 вересня 2018 року.
Визнано кредитні кошти, отримані за кредитним договором №ipo8879 від 30 липня 2018 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 , такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та здійснено поділ у рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільних боргових зобов`язань за кредитним договором № ipo8879 від 30 липня 2018 року укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 .(том № 1 а.с. 18-25).
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.09.2023 у справі № 553/6072/22 шлюб між сторонами розірваний.
30.05.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., відповідно до якого продавець ОСОБА_7 передала, а покупець ОСОБА_8 , прийняла у власність квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 30,3 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м. Продаж зазначеної квартири проводився за домовленістю сторін за 355 000,00 грн.
Крім того, 11.01.2018 між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Тимошенко С.М., відповідно до якого продавець ОСОБА_7 передала, а покупець ОСОБА_9 , прийняла у власність квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 42,7 кв.м, житловою площею 21,6 кв.м. Продаж зазначеної квартири проводився за домовленістю сторін за 215 000,00 грн.
ОСОБА_1 03.12.2024 повністю виконала боргові зобов`язання за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018 на загальну суму 443 184,09 грн, з яких 241 500 грн - сума сплаченого основного боргу та 201 684,09 грн. - сума сплачених відсотків, що підтверджується довідками АТ «Кредобанк» за вих. № 77-28164кі/24 від 16.12.2024 та вих. № 77-28216кі/24 від 17.12.2024, а також випискою по особовим рахункам з 30.07.2018 по 03.12.2024, сформованою 17.12.2024 (том № 1 а.с. 26, 27-28, 29-170).
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.
Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц.
Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
З матеріалів справи вбачається, та визнано відповідачем, що ОСОБА_1 кредитний договір № іро9979 від 30.07.2018 було укладено в інтересах сім`ї, а відтак цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя. 
У разі, коли кредитне зобов`язання виникло під час шлюбу, але його виплата була здійснена вже після припинення шлюбних відносин за рахунок особистих коштів одного з колишнього подружжя, відповідно до змісту ст. 57, 60, 69, 71 СК України половина вартості сплаченої суми припадає на частку іншого з колишнього подружжя (постанова Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №638/9020/14 (провадження №61-17269св18).
Колегія суддів, оцінюючи долучені квитанції, за період часу з березня 2022 року до березня 2023 року погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані платіжні документи не є належними та допустимими доказами погашення кредиту особистими коштами відповідача, оскільки в даних квитанціях платником вказана ОСОБА_10 .
У постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18) зроблено висновок про те, що «поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики», а тому пояснення свідка ОСОБА_5 не підтверджують факту виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № іро8879 від 30.07.2018.
Колегія суддів також зазначає, що рух коштів по рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_3 не може свідчити про сплату відповідачем грошових коштів саме на погашення кредиту, оскільки відповідачем під час здійснення переказів не було вказано призначення платежів.
Стосовно додаткового рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини 1 статті 270 ЦПК України).
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із частотною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Водночас, згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
24.09.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Крекотень О.А. надав суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення. 
Статті 137 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник відповідача заяв про зменшення витрат на правничу допомогу не заявляла.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Колегія суддів, з урахуванням наведеного вище та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, вважає що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним та обґрунтованим.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне: «Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо стягнення судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 колегія суддів зазначає, що від сплати судового збору відповідач звільнений на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ ,,Про судовий збір” як особа із інвалідністю 2 групи.
Зазначеного місцевим судом не було взято до уваги, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Наконечної Олени Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 рокув частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 2215,92 грн. скасувати.
Зазначені судові витрати компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий    О.О. Панченко 

Судді       Т.В. Одринська

В.П. Пікуль