ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/9610/25 пров. № А/857/46548/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І., 
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дмитрук В.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк 06 жовтня 2025 року у справі № 140/9610/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

26.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» (далі – Товариство) звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Волинській області, просило: визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у місті Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 21.04.2025 №160569 про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку; зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Волинській області виключити з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року в задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що операції згідно з кодом УКТЗЕД 1905409000, 2103909000, 7326, 8716, не пов`язані з придбання транспортних засобів. Суд першої інстанції вказав, що підприємством не надано копії документів, які можуть свідчити про невідповідність критеріям ризиковості платника податку. Суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Вікторія Лідер Груп» за результатами прийняття рішення від 21.04.2025 №160569 яким позивача віднесено до переліку ризикових платників податків на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платників податку, не використав своє право на адміністративне оскарження та ним не було подано скарги щодо прийнятого рішення. Суд першої інстанції вказав також, що представник позивача не надав до суду жодних первинних документів щодо придбання товарів з кодом УКТЗЕД 1905409000 сухарі, 2103909000 інші харчові продукти, 7326 - інші вироби з чорних металів, 8716 причепи, напівпричепи для підтвердження невідповідності критеріям ризиковості платника податку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано та доведено правомірність дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що орендовані позивачем площа стоянки (частин земельних ділянок) та площа приміщення цілком дозволяє здійснювати стоянку (зберігання) транспортних засобів та інших товарів народного вжитку, а відтак твердження відповідача про відповідність позивача критеріям ризиковості є безпідставним. Скаржник звертає увагу, що можливість адміністративного оскарження є виключно правом, а не обов`язком платника податку та, відповідно, відсутність такого оскарження не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що підставою для віднесення контролюючим органом позивача до переліку ризикових платників податку є не реальність господарських операцій, а саме питання відсутності місць для зберігання залишків товару, тоді як позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами, що останній має достатньо місць (приміщень, стоянок) для зберігання нереалізованих товарів. Скаржник також вказує, що оскаржуване рішення контролюючого органу прийнято у зв`язку з наявною податковою інформацією, що отримана з баз даних ДПС під час виконання функцій контролю, а не за наслідками подання останнім податкової накладної/ розрахунку коригування для реєстрації, що суперечить положенням Порядку № 1165. Скаржник зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження податкової інформації, на підставі якої прийняте рішення про включення позивача до переліку ризикових платників податків, відповідачем не надано. Скаржник також вказує, що питання відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку на додану вартість має розглядатись комісією регіонального рівня за наслідками подання для реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування та моніторингу платника податку і податкової накладної/розрахунку коригування, що направлена для реєстрації. Скаржник звертає увагу на те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження податкової інформації, на підставі якої прийняте оскаржуване рішення про включення позивача до переліку ризикових платників податків, відповідачем надано не було, а відповідно відповідач не довів наявність обґрунтованих підстав для віднесення позивача до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості відповідно до пункту 8 Критеріїв ризиковості. Скаржник вважає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області виключити Товариство з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податків. 
Головне управління ДПС у Волинській області подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що визнання відповідачем на підставі оцінки податкової поведінки платника податків таким, що відповідає критеріям ризиковості, не впливає на його господарську діяльність, не створює перешкод для цього, так само, як і не завдає шкоди його діловій репутації.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Вікторія Лідер Груп» належним чином зареєстрована юридична особа, суб`єкт господарювання, основним видом економічної діяльності якого є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами (КВЕД 45.11).
Відповідно до рішення учасника ТОВ «Вікторія Лідер Груп»» від 26.01.2025 №01/2025 адресу Товариства змінено з: Україна, 43005, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Шопена, будинок 22А, на: Україна, 03061, місто Київ, Солом`янський район, вулиця Чернишевського, будинок 10, квартира 64.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.01.2025 Товариство з 28.01.2025 обліковується, як платник податків у ГУ ДПС у місті Києві.
Комісією регіонального рівня ГУ ДПС у місті Києві відповідно до пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165, у зв`язку з виявленням обставин та/або отриманням інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності прийнято рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 21.04.2025 №160569.
Вказане рішення винесено на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165, відповідно до довідника кодів податкової інформації, затверджених наказом ДПС від 11.01.2023 №17, а саме по коду: 11 - накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності (недостатності) місць для їх зберігання (власних, орендованих складських приміщень) відповідно до поданої до контролюючих органів звітності та/або за відсутності придбання послуг зберігання. Інформація, за якою встановлена відповідність платника податку критеріям ризиковості, визначено: придбання товарів за період з 23.10.2024 по 21.04.2025 з кодом УКТЗЕД 1905409000 сухарі, 2103909000 інші харчові продукти, 8701300000 трактори гусеничні, 8704319900 моторні транспорт засоби для перевезення вантажів, 8703700000 інші транспортні засоби з поршневим двигуном внутрішнього згоряння, 7326 - інші вироби з чорних металів, 8716 причепи, напівпричепи, 8702101990 - моторні транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше.
Водночас, 21.07.2025 адресу місцезнаходження позивача змінено з: Україна, 03061, місто Київ, Солом`янський район, вулиця Чернишевського, будинок 10, квартира 64, на: 45223, Україна, Луцький р-н, Волинська обл., с. Сокиричі, вул. Солдатська, буд. 2, що підтверджується випискою з ЄДР від 21.07.2025. Тобто, позивач станом на сьогодні обліковується, як платник податків у ГУ ДПС у Волинській області.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство звернулося з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом. (пункт 61.2 статті 61 ПК України).
Згідно з статтею 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Збір податкової інформації та отримання податкової інформації контролюючим органом врегульовано статтями 72, 73 ПК України.
Відповідно до статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.
Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом.
Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.
Підпунктом 20.1.45 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.
Таким чином, контролюючий орган здійснює моніторинг контрольованих операцій шляхом аналізу наявної податкової інформації, що міститься в інформаційних ресурсах ДФС, виявляє ризик порушення норм податкового законодавства, який проявляється у ймовірності складання та надання податкової накладної з порушенням ПК України та неможливості здійснення операцій з постачання товарів/послуг, дані про які зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку виконання свого податкового обов`язку.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №1165), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Пунктом 2 Порядку №1165 встановлено, що автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.
Згідно з пунктом 5 Порядку №1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).
Таким чином, перевірка контролюючим органом на відповідність критеріям ризиковості платника податків здійснюється при реєстрації кожної податкової накладної/розрахунку коригування, незалежно від факту віднесення платника податків до переліку ризикових, та є передбаченим законом заходом контролю.
При цьому, встановленню наявності у контролюючих органах податкової інформації, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, яка стала відома контролюючому органу у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, має передувати моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування, поданої для реєстрації.
Моніторинг проводиться в автоматизованому порядку. Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.
У разі, коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено та/або подано податкову накладну/розрахунок коригування для реєстрації в Реєстрі, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється (абзац 1 пункту 6 Порядку №1165).
Отже, законодавцем установлений певний алгоритм прийняття рішення про відповідність платника податку на додану вартість Критеріям ризиковості платника податку на додану вартість, а саме рішенню Комісії щодо відповідності платника податку Критеріям ризиковості платника податку на додану вартість має передувати складання та направлення таким платником податкової накладної/розрахунку коригування, за наслідками чого здійснюється моніторинг платника податку. Процедура перевірки особи щодо її відповідності критеріям ризиковості платника податку ініціюється лише після подання таким платником податків для реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації.
У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (абзац 3 пункту 6 Порядку №1165).
Так, питання відповідності Товариства Критеріям ризиковості платника податків має розглядатись Комісією регіонального рівня за наслідками подання Товариством для реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування та моніторингу платника податку і податкової накладної/розрахунку коригування, що направлена для реєстрації. При цьому моніторинг проводиться в автоматизованому порядку.
Право комісії регіонального рівня щодо розгляду питання про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку самостійно ініціювати процедуру розгляду вказаного питання лише з підстав наявності податкової інформації Порядком №1165 не передбачено.
Зазначене підтверджується і формою самого рішення, адже коди податкової інформації, яка є підставою для розгляду питання про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, та на які є покликання в оскаржуваному рішенні, містять прив`язку до інформації, яка відображена у податковій накладній.
Відповідно до абзацу 8 пункту 6 Порядку №1165 у рішенні про відповідність платника податку вимогам пункту 8 додатка 1 комісія регіонального рівня зазначає наявну інформацію, що свідчить про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, виявлену під час моніторингу господарських операцій, відображених у податкових накладних/розрахунках коригування, поданих для реєстрації в Реєстрі, у тому числі податкових накладних/розрахунках коригування, реєстрацію яких зупинено.
Пункт 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість передбачає, що у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Довідник кодів податкової інформації, що стала підставою для розгляду питання про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, визначається ДПС та затверджується відповідним наказом, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті ДПС.
За платником податку залишається право надати пояснення та відповідні документи, необхідні для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 червня 2022 року у справі №640/6130/20.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення прийнято не за наслідками подання Товариством податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації, що суперечить положенням Порядку № 1165.
З долучених до матеріалів справи документів судом першої інстанції встановлено, що оскаржуване рішення прийнято у зв`язку з накопиченням залишків нереалізованих товарiв за вiдсутностi (недостатностi) мiсць для їхнього зберiгання (власних, орендованих складських примiщень) вiдповiдно до поданої до контролюючих органiв звiтностi та/або за вiдсутностi придбання послуг зберiгання (код 11).
Водночас Товариство вказує, що на підставі договору, укладеного із орендодавцем – ТОВ «ПАТРІОТ АГРО», від 01.12.2024 здійснює оренду частини земельної ділянки площею 0,5 га та частини приміщення площею 480 кв. м. за адресою: с. Забороль, вул. Цегельна, буд. 3 Луцького району Волинської області.
На підставі договору від 03.01.2025 № 00002 позивач здійснює оренду території площею 400 кв. м. під стоянку транспортних засобів за адресою: с. Струмівка, вул. Рівненська, буд. 80А, Луцького району Волинської області.
На підставі договору від 03.01.2025 № 00001 позивач здійснює оренду нежитлового приміщення на 1 поверсі, кабінет № 1, площею 20 кв. м. за адресою: с. Струмівка, вул. Рівненська, буд.80А Луцького району Волинської області.
Документи на підтвердження вказаного Товариство долучило до матеріалів справи.
Таким чином, загальна площа орендованої позивачем території (земельної ділянки) становить 5400 кв. м. та 500 кв. м. приміщень.
Разом з тим, станом на момент винесення оскаржуваного рішення 21.04.2025 залишок транспортних засобів становить 40 шт., напівпричепів - 3 шт., тягачів - 21 шт., що підтверджується довідкою від 15.08.2025 № 15/08. 
Більше того, позивачем на підтвердження наявності місць для зберігання товарів надано копію рішення про державну реєстрацію потужності від 10.04.2024 № 16.01-14/07-08-186, згідно з яким у ТОВ «Вікторія Лідер Груп» в експлуатації знаходиться склад, що розташований за адресою: вул. Цегельна, 3, с. Забороль, Волинської області Луцького району, 45623, за видами діяльності, зокрема: зберігання харчових продуктів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що підставою для віднесення контролюючим органом позивача до переліку ризикових платників податку є не реальність господарських операцій, а саме питання відсутності місць для зберігання залишків товару. Водночас, позивач наданими документами повністю підтвердив, що має достатньо місць (приміщень, стоянок) для зберігання нереалізованих товарів.
У відзиві на позовну заяву Головне управління ДПС у м. Києві вказує, що основним видом діяльності товариства за КВЕД 45.11 є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, однак Позивачем були здійсненні господарські операції які визнані ризиковими, а саме: придбання товарів з кодом УКТЗЕД 1905409000 – сухарі, 2103909000 – інші харчові продукти, 8701300000 – трактори гесеничні, 8704319900 – моторні транспорт засоби для перевезення вантажів, 8703700000 – інші транспортні засоби з поршневим двигуном внутрішнього згоряння, 7326 - інші вироби з чорних металів, 8716 – причепи, напівпричепи.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що аналіз довідника кодів податкової інформації вказує на те, що код 11, який зазначений в оскаржуваному рішенні контролюючого органу, стосується саме відсутності (недостатності) місць для зберігання залишків нереалізованих товарів, а не придбанням товарів, не пов`язаних з господарською діяльністю платника податку, тому аргументи щодо здійснення Товариством господарських операцій, які не відповідають основному виду діяльності, є безпідставними.
До того ж, серед зареєстрованих інших видів діяльності Товариства є КВЕД 46.90 неспеціалізована оптова торгівля.
Разом з тим, контролюючий орган будь-яких доказів на підтвердження податкової інформації, на підставі якої прийняте оскаржуване рішення про включення позивача до переліку ризикових платників податків, не надав, як і не надав доказів того, що вчиняв будь-які дії, спрямовані на перевірку отриманої інформації шляхом направлення відповідного запиту платнику.
Водночас, обставини наявності певної податкової інформації, на які посилається податковий орган, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, утворюють лише привід і підстави для перевірки такої інформації, можуть породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що платник податків відповідає критеріям ризиковості.
В оскаржуваному рішенні про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку не обґрунтовано на підставі якої наявної податкової інформації комісія дійшла висновку про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку, суть та характер наявної податкової інформації, не надано належні, допустимі докази в підтвердження цієї інформації, не ідентифіковано податкові накладні платника, в яких були зафіксовані такі операції.
Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 у справі № 340/474/20, від 5 січня 2021 у справі № 640/10988/20, від 5 січня 2021 у справі № 640/11321/20 зазначав, що при вирішенні спорів такої категорії суди попередніх інстанцій, з огляду на правове регулювання і характер цих відносин, мають досліджувати і надавати оцінку змісту оскаржуваного рішення, змісту протоколу засідання комісій та наданих податковим органом документів, порядку прийняття рішення та повноваженням комісії контролюючого органу. Також суд касаційної інстанції зазначав, що Комісія, приймаючи рішення з посиланням на те, що у контролюючих органів наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на них законодавством завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, має обґрунтувати суду, на підставі якої інформації комісія дійшла такого висновку, та надати належні, допустимі докази в підтвердження цієї інформації.
Слід зауважити, що загальними вимогами, які висуваються до оскаржуваного рішення як акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
У затвердженій формі рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку передбачено необхідність зазначення контролюючим органом однієї із двох підстав для прийняття такого рішення, а саме: у зв`язку з виявленням обставин та/або отриманням інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності; з урахуванням отриманих від платника податку інформації та копій відповідних документів.
На обов`язковість подачі контролюючим органом доказів на підтвердження наявності податкової інформації, на підставі якої прийнято рішення про включення платника податків до переліку ризикових, наголошує Верховний Суд у постановах від 07 квітня 2023 року у справі № 280/3639/20, від 17 листопада 2023 року у справі №420/3798/20.
Водночас, у спірних правовідносинах контролюючий орган за відсутності будь-яких доказів на підтвердження податкової інформації, на підставі якої прийнято рішення про включення Товариства до переліку ризикових платників податків, не вчиняв будь-які дії, спрямовані на перевірку отриманої інформації шляхом направлення відповідного запиту Товариству як платнику.
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що в межах цих правовідносин, податковим органом не може здійснюватися аналіз реальності господарської діяльності між позивачем та його контрагентами, всі сумніви та протиріччя контролюючого органу щодо дотримання позивачем вимог податкового законодавства України під час здійснення господарської діяльності повинні досліджуватися шляхом проведення перевірок такого платника податків, за умови наявності підстав для її проведення визначених ПК України, а не шляхом визнання його «ризиковим» та фактично припинення господарської діяльності у зв`язку з неможливістю здійснювати реєстрацію податкових накладних та гарантування виконання своїх зобов`язань перед контрагентами (зокрема в частині реєстрації податкових накладних).
Щодо покликання суду першої інстанції на те, що Товариство не використало своє право на адміністративне оскарження та ним не подано скарги щодо прийнятого рішення, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право на оскарження в судовому порядку Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника випливає з норм пункту 6 Порядку №1165, за якими у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня за основним місцем обліку платника податку виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку (абзац 31). 
Право на звернення до суду також передбачено в затвердженій формі Рішення (додаток 4 до Порядку № 1165), а саме: «Рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку».
Тобто, Порядок №1165, який є чинним та діяв під час прийняття оскаржуваного рішення, прямо передбачає можливість оскарження рішень про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості в судовому порядку.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 листопада 2025 року у справі №140/6764/24.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при винесені оскаржуваного рішення контролюючий орган діяв не у відповідності до законодавчо наданих повноважень, таке рішення не відповідає закріпленому у частині 2 статті 2 КАС України критерію обґрунтованості, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що не враховано судом першої інстанції.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області виключити позивача з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Пунктом 6 Порядку №1165 передбачено, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня за основним місцем обліку платника податку виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. 
Так, у спірному випадку позовна вимога щодо зобов`язання виключити позивача з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, а є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. 
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Водночас, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Враховуючи що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, тому суд апеляційної інстанції доходить переконання що слід зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області, як контролюючий орган за основним місцем обліку платника податку, виключити Товариство з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, що за встановлених обставин не буде втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу.
Щодо понесених Товариством судових витрат, то суд апеляційної інстанції враховує таке.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною у справі. При цьому, складність справи є не єдиним критерієм для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.
З огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 10 000,00 грн. є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що Головне управління ДПС у Волинській області у відзиві на позовну заяву заперечувало щодо задоволення заявленої представником позивача суми правничої допомоги до стягнення, а саме 30 000 грн., вважаючи, що така сума є завищеною та необґрунтованою.
Понесені судові витрати в частині сплати судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини у справі, порушено норми матеріального права, що є наслідком судове рішення скасувати та позов задовольнити.
Керуючись статтями 139, 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року у справі № 140/9610/25 скасувати та позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 21.04.2025 № 160569 про відповідність платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» критеріям ризиковості платника податку.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ЄДРПОУ 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» (ЄДРПОУ 44549924) 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, відповідно до платіжної інструкції від 27.08.2025 №10, 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, відповідно до платіжної інструкції від 12.11.2025 №Н389958, 5000 (п`ять тисяч ) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (ЄДРПОУ 44106679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОРІЯ ЛІДЕР ГРУП» (ЄДРПОУ 44549924) 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім) грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, відповідно до платіжної інструкції від 02.09.2025 №11, 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, відповідно до платіжних інструкцій від 12.11.2025 №Н389958 та від 12.11.2025 №Н389959, 5000 (п`ять тисяч ) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний