П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 682/2962/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Маршал І.М. 
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М. 
02 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2026 року розгляд справи призначено на 17 березня 2026 року.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року було задоволено клопотання позивача та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції.
17 березня 2026 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явились, суд вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення № 1201 від 21.10.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він без поважних причин 05.09.2025 р. не прибув на 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних за розпорядженням № 482 від 02.09.2025 року.
В постанові вказано, що на виконання розпорядження № 482 від 02.09.2025 р. ПАТ "Геберіт Керамік Продакшн" повідомило відділ про те, що ОСОБА_1 відмовитвся від отримання повістки, про що складено акт про неможливість вручення повіски та ознайомлення з наказом про оповіщення щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 від 03.09.2025 року. Відповідно до акту підприємтсва ОСОБА_1 від отримання повістки відмовився. 
Також своїми неправомірними діями, які виразилися в неприбутті за поштовою повісткою військовозобов`язаний ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок передбачений частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», порушив вимоги частини другої статті 17 Закону України «Про оборону України», абзацу третього частини десятої статті 1 та частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, кваліфікуючою ознакою якого є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 2 ч. 1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Ч. 3 ст. 210-1 передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Так, відповідно до змісту наявного в матеріалах справи Акту ПрАТ "Геберіт Керамік Продакшн" від 03.09.2025 року про неможливість вручення повістки та ознайомлення з наказом про оповіщення щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 слідує, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 та від отримання наказу "Про оповіщення працівників щодо виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки" № 754 к від 03.09.2025.
За розпорядженням відповідача № 482 від 02.09.2025 року ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 05.09.2025 року.
Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач безпідставно не отримав повістку та не ознайомився з наказам про оповіщення щодо виклику та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Пунктом 47 постанови КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачено: «У разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 13) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані: видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні — рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів».
Пунктом 34 Постанови №560 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 16 травня 2024 р.: «Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.
У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.
Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів — протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення».
Пунктом 24 Постанови №560 від 16 травня 2024 р.: «У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів».
Такі ж норми містяться в ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема: «Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
— перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
— у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів».
Аналізуючи вищевказані норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що законодавець передбачив можливість ненастання відповідальності за порушення у разі, якщо громадянин хоч і не прибув по повістці у вказаний день, однак не порушив строки, позаяк 7-денний термін дотримано та є поважні причини неприбуття.
Так, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні адміністративного позову дійшов висновку, що позивача було повідомлено 03.09.2025 року щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 05.09.2025 року, про що ПрАТ "Геберіт Керамік Продакшн" було складено Акт, зі змісту якого вбачається, що позивач відмовився від отримання повістки.
Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції необґрунтованими, без з`ясування усіх обставин справи, з огляду на наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, дійсно згідно ПрАТ "Геберіт Керамік Продакшн" було складено Акт від 03.09.2025 року про неможливість вручення повістки ОСОБА_1 та ознайомлення його з наказом про оповіщення щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до вказаного Акту ОСОБА_1 від отримання повістки відмовився.
Разом з тим, позивач зазначає, що не відмовлявся від отримання розпорядження, оскільки взагалі був відсутній на підприємстві, у зв`язку із проходженням медичного огляду, а про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 05.09.2025 року був повідомлений в телефонному режимі.
Як встановлено з матеріалів справи, позивача відповідно до наказу ПрАТ "Геберіт Керамік Продакшн" N746к від 01.09.2025 року було увільнено від роботи для проходження медичного огляду з 01.09.2025 року по 02.09.2025 року, що підтверджується направленням та датою підпису голови медичної комісії в картці працівника. 
Згідно матеріалів справи, (а.с.8) позивач 03.09.2025 року знаходився на медичному огляді в лікарні.
Тобто, ОСОБА_1 03.09.2025 року перебував в лікарні, а не на підприємстві, тому і не міг фізично ознайомитись з розпорядженням та наказом. 
Водночас, суд першої інстанції при розгляді справи не дослідив зазначених доказів та не надав оцінку вказаним обставинам.
Як вбачається зі змісту повістки №482/2 ОСОБА_1 необхідно було з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 05.09.2025 року.
Оскільки, вказана повістка 03.09.2025 року позивачу вручена не була, тому ПрАТ "Геберіт Керамік Продакшн" направив її на адресу позивача поштовим зв`язком.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів дати направлення вказаної повістки на адресу ОСОБА_1 , а також доказів отримання останнім її.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач стверджує та матеріалами справи підтверджено, що вказану повістку отримав після 08.09.2025 року, проте в період з 08.09.2025 року по 12.09.2025 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності (а.с.22).
Виходячи, із вищевикладеної статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», можна дійти висновку, що законодавець передбачив можливість ненастання відповідальності за порушення у разі, якщо громадянин хоч і не прибув по повістці у вказаний день, в даному випадку 05.09.2025 року, однак не порушив строки, позаяк 7-денний термін дотримано та є поважні причини неприбуття.
Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем ОСОБА_1 , після описаних подій, самостійно, в найкоротші терміни, а саме 11.09.2025 (підтверджується доказами а.с. 21) прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав військово- обліковий документ, в якому вказано, що проходив медичне обстеження позаштатної ВЛК 07.05.2025 року, з призначенням наступного переогляду 20.09.2025 року. Вказані обставини свідчать про те, що у позивача не було мети ухилятись від мобілізації чи неприбутті по повістці, при об`єктивних життєвих обставинах, його дії відповідають чинному законодавству.
Проте, відповідачем вказані обставини при винесенні постанови не були враховані.
Більше того, колегія суддів звертає увагу, що на позивача відповідачем 11.09.2025 року (коли він перебував в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не було складено протокол за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці у визначений у ній строк.
Статею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210 - 1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279 - 1-279 - 9 цього Кодексу.
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУПАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУПАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Зі змісту ст. 284 КУПАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
При цьому винесення постанови про накладення адміністративного стягнення з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних особистого, чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо уповноваженим органом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
Разом з тим, на переконання колегії суддів при складані постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 не встановлено об`єктивної сторони адміністративного правопорушення не явки ОСОБА_1 по повістці на 05.09.2025 року.
Щодо порушення процедури розгляду справ про вчинення адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності 210-1, 211 (крім правопорушень, військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). 
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування соціальної підтримки.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціально підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України N? 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за N? 36/41381 (далі - Інструкція).
Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.
Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.
Ст.245 КУПАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку особа) встановлює наявність в чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУПАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ст.280 КУПАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Однак ІНФОРМАЦІЯ_4 було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, за приписами частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається у пятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи (ч. 1 ст. 277 КУПАП).
Проте, як вбачається з матеріалів справи, спірна постанова № 1201 від 21 жовтня 2025 року була розглянута та винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП України за відсутності позивача, що свідчить про протиправність дій відповідача.
Доказів повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять, відповідачем не надано та судом першої інстанції вказаному факту не було надано жодної правової оцінки.
Слід зазначити, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов' язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Згідно зі ст.278 КУПАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи пре адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі N 676/752/17, від 21.03.2019 у справі N 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах N 308/12552/16-а та N 482/9/17, від 06.02.2020 У справі N 205/7145/16-а зробив такі висновки: «закріплюючи процесуальні гарантії прав відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУПАП
Відповідно до частини 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пункту 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1201 від 21.10.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. відносно ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.