ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ОКРЕМА ДУМКА

31 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/24769/25
Провадження № 22-ц/820/343/26

судді Хмельницького апеляційного суду Ярмолюка О.І.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 31 березня 2026 року задовольнив частково апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ); скасував рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 листопада 2025 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних; змінив це рішення суду в частині розподілу судових витрат; стягнув з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 326 грн 21 коп. інфляційних втрат та 85 грн. 18 коп. 3% річних; стягнув з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 968 грн 96 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 1 453 грн 44 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Не можу погодитися з таким рішенням апеляційного суду в частині розподілу судових витрат з наступних мотивів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 782 грн витрат зі сплати судового збору та відмовив у стягненні з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, місцевий суд керувався тим, що у зв`язку з розглядом справи ФОП ОСОБА_1 поніс обґрунтовані витрати зі сплати судового збору, які слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач не довів фактичне надання правових послуг у справі, то заявлені ним витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню.
Апеляційний суд погодився із такими висновками суду першої інстанції, змінивши лише розмір витрат зі сплати судового збору в частині фактично внесеної суми. Водночас суд першої інстанції присудив з ОСОБА_2 на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

а) щодо судового збору

Статтею 1 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VI) визначено, що судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, і за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
Зазначене стосується і випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 134), а тому він користується пільгами щодо сплати судового збору.
Отже, задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції неправомірно присудили з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1  витрати позивача зі сплати судового збору. Ці витрати в сумі 2 422 грн 36 коп. (968 грн 96 коп. – за подання позову, 1 453 грн 40 коп. – за подання апеляційної скарги) мали би бути відшкодовані позивачу з державного бюджету.

б) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа №904/4507/18) зазначила що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Обґрунтовуючи свої витрати на професійну правничу допомогу, позивач надав суду письмові докази: договір про надання професійної правничої допомоги №14/02 (а.с. 95-97); додатки №1 і №2 до цього договору від 14 липня 2025 року (а.с. 98-99); акт здачі-прийняття наданих послуг №17 від 24 жовтня 2025 року (а.с. 101).
Зазначені докази вказують на те, що на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №14/02 від 14 липня 2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» (далі – Адвокатське бюро) і ФОП ОСОБА_1 (замовник), Адвокатське бюро надавало позивачу професійну правничу допомогу у формі захисту прав та інтересів замовника щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, право вимоги якої набуто замовником у порядку реалізації майна банкрута – Будинкоуправління №2 (пункт 2.1). За умовами цього договору (пункти 8.1, 8.2, 8.4) за надані послуги замовник зобов`язується сплачувати Адвокатському бюро гонорар (винагороду). Сума гонорару (винагороди) за послуги, що надаються Адвокатським бюро, та порядок проведення розрахунків між сторонами визначається додатком №2 до договору. Факт надання послуг підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг, який підписується сторонами та є разом з наданим Адвокатським бюро розрахунком – підставою для перерахування суми гонорару (винагороди).
Відповідно до Додатку №2 до договору про надання професійної правничої допомоги №14/02 від 14 липня 2025 року сторони погодили, що: професійна правнича допомога за договором буде надаватися адвокатом Біжко Ю.О. із розрахунку вартості однієї години роботи адвоката – 2 000 грн; замовником додатково сплачується винагорода у формі «гонорар успіху», яка визначається у розмірі 20% від ціни позову замовника; гонорар (винагорода) Адвокатського бюро виплачується з відстрочкою платежу, а саме протягом 30 днів з дня набрання чинності рішенням суду. Винагорода у формі «гонорар успіху» виплачується замовником протягом 90 днів з дня набрання чинності рішенням судку.
Із акта №17 здачі-прийняття наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №14/02 від 14 липня 2025 року, складеного Адвокатським бюро та ФОП ОСОБА_1 24 жовтня 2025 року, Адвокатське бюро надало, а змовник прийняв юридичні послуги у виді: аналізу документів щодо правовідносин замовника з ОСОБА_2 тривалістю 25 хвилин, вартістю 500 грн; підготовки та складання позовної заяви про стягнення заборгованості, здійснення розрахунку інфляційних втрат і 3% річних тривалістю 1 година 25 хвилин, вартістю 2 500 грн; аналізу, підготовки та складання відповіді на відзив тривалістю 50 хвилин, вартістю 1 000 грн. Водночас сторони визначили розмір гонорару успіху – 425 грн 99 коп. Загальна тривалість наданих послуг – 2 години. Загальна вартість наданих послуг – 4 425 грн 99 коп.
Суд першої інстанції визнав справу за позовом ФОП ОСОБА_1 малозначною та допустив до здійснення представництва інтересів позивача осіб, які не є адвокатами (Полятикіна М.М., Казак Є.С.).
Участь указаних осіб у справі не може бути беззаперечних підтвердженням неотримання позивачем юридичних послуг від професійного адвоката.
Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, Бабій Б.А. не заперечував факт надання Адвокатським бюро ФОП Галкіну Г.О. професійної правничої допомоги у справі. Натомість він звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про зменшення розміру відшкодування позивачу таких витрат.
Водночас суди першої та апеляційної інстанції не навели належного обґрунтування підстав для відхилення наданих позивачем доказів про витрати на професійну допомогу. Зокрема, суди не обґрунтували свій висновок про недоведеність отримання ФОП ОСОБА_1 правових послуг у виді вивчення наданих замовником документів щодо спірних правовідносин, підготовки та складання процесуальних документів і наявного у справі розрахунку розміру інфляційних втрат і 3% річних, хоча за змістом статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» такі дії адвоката характеризуються як представництво клієнта з надання правничої допомоги.
Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства – змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач мав довести безпідставність вимог ФОП ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та наданих ним позивачем доказів щодо таких витрат, а не суд, у якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.
Визначений Адвокатським об`єднанням і ФОП ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а в суді першої інстанції ОСОБА_2 не заявляв клопотання про зменшення розміру цих витрат у зв`язку з невідповідністю їх критеріям співмірності та розумності.
Оскільки позов ФОП ОСОБА_1 задоволено в цілому, то з ОСОБА_2 на користь останнього слід присудити витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4 425 грн 99 коп.

Відтак, переглядаючи рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 листопада 2025 року, апеляційний суд повинен був скасувати це рішення в частині розподілу судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на корить ФОП ОСОБА_1 4 425 грн. 99 коп. витрат на професійну правничу допомогу та відшкодувати з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 2 422 грн. 36 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги).

Суддя         О.І. Ярмолюк